Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÉLŐBEN DETROITBÓL
Köszönöm.
Mindenki üljön le, helyezze kényelembe magát!
Be kell vallanom... Csináljátok!
Köszönöm.
Tudatnom kell veletek valamtit.
Az igazat fogom bevallani, de ne akadjatok ki!
Ez lesz az utolsó különkiadásom.
Semmi baj. Figyeljetek rám!
Okkal tartom Detroitban.
Így van.
Érdekel, miért?
Mert az elsőben sokat beszéltem Detroitról,
így gondoltam, lehetne itt az utolsó.
Amúgy bocs érte.
Mielőtt elkezdem, annyit mondok: „Gazdag és híres vagyok.”
És csak azért mondom ezt,
mert pokoli volt az elmúlt 17 hónap, és el sem tudom képzelni, ki mit élt át.
Örülök, hogy látlak,
örülök, hogy jól vagytok, és remélem, a szeretteitek is.
Nem akarom, hogy aggódjatok értem...
be vagyok oltva...
Johnson & Johnson vakcinát kaptam.
Bevallom, ez volt a legfeketébb döntés, amit hosszú ideje hoztam.
Bemegyek a dokihoz: „Kérem a harmadik legjobbat!”
Azt kapom, amit a hajéktalanok.
Eddig minden oké.
Bizonyára hallottátok, hogy elkaptam a koronavírust.
Ez valami más volt.
Mikor a doki mondta, hogy koronás vagyok,
bevallom, elég meglepő érzés volt.
Mocskos érzés.
Undorító érzés.
Mert bejártam egész Texast,
kilincseket és más cuccokat, nedves kezeket fogdostam.
Borravalót adtam a tesóknak: „Tessék, vidd haza!”
Bizonyára ezrekkel végeztem így.
Próbálom letudni a műsort, szóval remélem, nem gond,
mert sok tesó halt meg ezért az egyért.
Rég nem éreztem mocskosnak magam.
Legutóbb akkor érezhettem így magam,
mikor kisfiú voltam.
Molesztált egy prédikátor.
De ne sajnáljatok, mert tetszett!
Jól belespricceltem a tag arcába!
Ő kérte, hogy csináljam.
Karanténra kényszerítenek.
Legalább tíznapos karantén.
„A szobában kell maradni.” Nem mentem sehova.
Majd kezdett az őrületbe kergetni, mert egész nap a szobában ülve
videókat néztem.
Tudjátok, mit néztem?
Nem szívesen mondom, de sajnos rengeteg videón
vannak feketék...
akik ok nélkül vernek meg ázsiakat.
Indokolatlan támadások, hihetetlen.
Ültem a szobában, néztem a cuccot, és kikészített.
Alapból kivoltam, mert ha elkapod, az első öt napban azt várod,
hogy mennyire leszel beteg.
Mint kiderült, és igaz...
Egyáltalán nem lettem.
Semmi köhögés, taknyolás, láz.
Nézzetek rám,
én vagyok a koronavírus Magic Johnsona!
Csak ültem a kecóban, és egyre erősebb lettem.
De stresszeltem, mert a videókon a kedvenc feketéim
ázsiaiakat vernek meg, és ez annyira kegyetlen!
Végig a videókat néztem, ez jó szar, de nem tehettem róla...
Mikor láttam a tesókat ázsiaiakat verni,
valószínűleg ez történt a testemben is.
Nem betegedtem le.
De még sok ufóvideót is láttam.
Mi a faszom van már ezekkel?
Ott vannak a tesók.
Az ufók meg állandóan jönnek, és erről eszembe jutott egy filmötlet.
Hülyén hangzik, de ezt hallgassátok!
A filmötletemben
kiderül, hogy a földönkívüliek
eredetileg a Földről származnak.
Egy ősi civilizáció, ami elérte a csillagközi utazást,
és több ezer éve elhagyta a Földet.
Másik bolygóra mentek,
de nagyon rémesen ment ott a soruk,
ezért visszajönnek ide,
és úgy döntenek, maguknak akarják a Földet.
Egész jó sztori, mi?
Űrzsidók lesz a címe.
Űrzsidók.
- Imádjuk! - Oké.
Ennél lesz rosszabb is, nyugi!
Ennél sokkal rosszabb.
Majd eszembe jutott egy gyerekkönyvötlet.
Én írtam, hamarosan megjelenik.
A könyv a szülőknek segít, a gyerekeket tanítja a rasszizmusról,
amit a szülők ismernek,
és lehetetlen megtanítani egy gyereknek.
De én megoldom.
A könyv egy nagy, szép és erős fekete férfiról szól,
akinek ártalmatlanul tök átlagos fehér neve van...
és fehér beszédhangja.
Akármikor ez az anyaszomorító egy étteremben helyet foglal,
megkapja a foglalást.
Ilyen névnek és hangnak ki tudna ellenállni?
Közölnöm kéne, hogy a fekete férfi tényleg egy óriási ember.
És még erős is.
Mikor megjelenik az étteremben, látják, hogy egy óriási fekete fickó,
mondják: „Ide nem jöhet be.” És kihívják a rendőrséget.
És a könyv összes verziójában
kijön a rendőrség, majd mindig lelövik.
De ne feledjük, ez a fickó egy óriás,
a golyók nem ölik meg, nem is sebzik meg!
Csak összetörik a szívét.
A címe: Clifford, a nagy fekete néger. Valakinek ismerős?
Ez az utolsó estem, mert van egy célom ma estére.
Azért jöttem ide...
mert a munkásságomat, amit a Netflixen végeztem,
befejezem.
Az összes kérdésre, ami az elmúlt években felgyülemlett bennetek a poénokról,
remélem, ma válaszolok.
És szeretném ezt először az LMBTQ-közösséggel kezdeni.
Szeretném, ha a közösség tudná, hogy ma este békével jöttem.
És remélem, tárgyalhatunk DaBaby elengedéséről.
Szomorú történet!
DaBaby volt az első számú streamingművész pár héttel ezelőttig.
Elég csúnyán összeomlott a színpadon, és durva...
durva dolgokat mondott egy floridai koncerten az LMBTQ-közösségről.
Én is be szoktam szólni,
de erre még én is azt mondtam: „Az istenit, DaBaby!”
Érzékeny pontra tapintott, ugye?
Érzékeny pontra tapintott.
Az AIDS-cel szurkálta az LMBTQ-közösséget.
Ezt nem szabad.
De hiszem, és közölném is,
hogy a srác igencsak példátlan hibát követett el.
Ezt beismerem.
De az LMBTQ-közösség tagjai közül sokan nem ismerik DaBaby történetét,
ő egy vad srác.
Egyszer lelőtt egy tesót... Megölte egy Walmartban.
Igaz, guglizzatok rá!
DaBaby lelőtt és megölt egy tesót egy észak-karolinai Walmartban.
A karrierjének meg se kottyant.
Értitek, mire akarok célozni?
Az országunkban megölhetsz egy tesót,
de jobb, ha nem szívózol egy meleg érzéseivel.
Pont erről az egyenlőtlenségről akarok beszélni.
Lenne egy kérdésem a közönséghez,
és ez valódi kérdés, nem viccelődöm.
Lehet egy meleg ember is rasszista?
- Igen. - Aha!
- Úgy gondoljátok? - Aha!
Hát persze. Például ott van Mike Pence.
Csak tipp, de fogadok, hogy meleg.
- Igen. - Istenem!
De ő nem a büszke felvonulós, hanem a besavanyodott meleg.
Szinte sajnálom.
Olyan melegnek tűnik, aki imádkozik érte.
Istenem, mosd ki szívemből eme mocskos gondolatokat!
Kérlek, istenem, tedd undorítóvá a segglyukakat!
Nem akarom tovább ízlelgetni mások farkát!
Vicces.
Összekeverednek az érzelmeitek. Azt hiszitek, utálom a melegeket,
de valójában azt látjátok,
hogy féltékeny vagyok a melegekre.
Féltékeny vagyok,
és nem én vagyok az egyetlen fekete, aki így érez.
A feketék a meleg közösséget nézve:
„Az istenit! Nézd, milyen jól megy nekik!
Nézd, milyen jó soruk van!
Mi meg több száz éve ebben a gáz szituban ragadtunk.
Hogy a faszban érnek el ilyen haladást?”
Nem tehetek róla,
de a rabszolgák babaolajjal és seggkiemelő nacival...
100 évvel korábban szabadultak volna.
Érted, mire célzok?
Ha Martin Luther King így kezdi: „Mindenki úszógumira!
A testetek legyen feszes és fényes!”
Egyáltalán nem utálom a melegeket, inkább tisztelem őket.
Nem mindegyiküket.
Az újmelegek iránt nem rajongok.
Túlérzékenyek, túl ridegek.
Nem azok a melegek, akikkel felnőttem. Hiányoznak a régi idők melegei.
A stonewalli tesók, akiket én tisztelek.
Nem vettek félvállról semmit, harcoltak a szabadságért.
Ezt tisztelem, pedig meleg sem vagyok,
és olyan akarok lenni, mint egy stonewalli fekete.
A régimódi, gengszter melegek.
A glory hole-os tesókat is bírom.
Az újmelegek azt sem tudják, mi a glory hole.
Egy lyuk a falban, amit meleg vállalkozók építenek.
Érdekel, miért került lyuk a falba? Elmondom, bár nincs szép módja.
Mert szórakozni akarnak,
így bedugják a lyukba a péniszüket,
és remélik a legjobbakat.
Ez a cucc is tisztelendő.
Nagy bátorság kell a lyuk mindkét feléhez.
Nem vagyok meleg,
de úgy kipróbálnám!
És ha Martin Luther King integrálja a glory hole-t?
„Nem érdekel, hogy fekete vagy fehér ajak van a túloldalon,
a száj, az száj.
Egy meleg, nedves száj.”
Nagyon is.
Bunyóba keveredtem.
Vagyis csak majdnem, bonyolult.
A feleségemmel egy austini bárban voltam
a koronavírus idején, és egy nő odajött az asztalhoz,
nem volt rajta maszk, és a csaj fedetlen arccal jött oda,
csupa H betűs szóval: „Helló, hogy vagy?”
Csak úgy fröcsögött az arca.
Lefedtük az italainkat. Bébi, mit csinálsz?
Ránéztem az asztalra, ahonnan jött, és nézzenek oda!
A pasik filmeztek engem.
Előfordul, ha híres az ember.
Odajönnek, az agyadra mennek,
valami hülyeséget, ostobaságot mondanak, hogy a haverok lefilmezzék,
és legyen videó róla, ahogy lejáratod magad.
Azt mondtam: „Szóval ez van.”
Ezek a barmok meg azt hitték, most először van ilyen.
Sajnos bevált.
Odafutottam, a kamerába mutatva mondtam:
„A csicskám vagy, mert nekem dolgozol.”
A pasi ledöbbent a szavaimon. Azt mondta: „Mi?”
Miközben ezt csináltam, láttam, hogy a körme festve, és magamban: „Ajjaj!”
„Ez a tag meleg.”
Igen, szoktam mondani. Mindenkit a csicskámnak hívok,
értitek, nem?
De ha meleg az illető, nem helyes ilyet mondani.
Így bajban voltam,
ráadásul a tag hatalmas volt.
Felállt, és fölém tornyosult.
Egy kukoricával növesztett, 200 cm magas
texasi homoszexuális, aki készen állt lecsapni.
Visszaszólt, de álltam a sarat, nem féltem.
Hogy tehetném?
Az anyaszomorítónak így volt felcsomózva a ruhája.
Picsába vele! Hajrá, csináld!
Gondoltam, ökölre megyünk.
Már készültem,
és mikor azt gondolnád, bunyó lesz, na mit tett?
Fogta a telefonját, és rendőrt hívott.
És ezzel le is írtam a legnagyobb gondot azzal a közösséggel.
A melegek kisebbségek, amíg nem kell fehérnek lenniük.
Én brutálisan őszinte vagyok, szóval megoldhatjuk a gondot.
Itt és most megmondom,
egy meleg fekete sosem csinált volna ilyet.
Mert egy meleg fekete tudja, ha kijön a rendőr,
nem érdekli, ki hívta őket.
Nem úgy jönnek ki: „Melyik nigger Clifford?”
Mindenki Clifford.
Túl gyakran megesik.
Máskor, úgy hat éve egy leszbikus nő
próbált eladni rólam egy sztorit a TMZ-nek.
Hála az égnek, a TMZ-nél azonnal lejött, hogy kamu.
A nő azt állította, megvertem egy éjszakai klubban,
mert leszbikus. Ezt a kibaszott őrültséget!
Azt sem tudtam, hogy nő volt.
Hála istennek! A TMZ nem hitte el,
mert tényleg a szart is kivertem belőle.
Az ő hibája volt, nem volt választásom.
A saját dolgommal törődve mentem oda, a nő odajött hozzám:
„Úristen! Dave Chappelle.”
Kölcsönösen kedves voltam: „Helló, hölgyem, hogy van?”
Nyájas duma, semmi komoly. Majd hirtelen
közénk toppant egy leszbi.
„Tesó, ez az én csajom!”
Én meg: „Nyugi, haver!” Ilyesmi.
Ő meg: „Nem mondom el még egyszer, az én csajom!”
Én meg: „Faszikám, tartsd be a másfél métert!”
Mire a nő: „Ne hívj így, te faszfej!
- Nő vagyok.” - Én meg: „Mi van?”
Aztán jól megnéztem az arccsontját.
Majd folytatom: „Jézus, ez tényleg nő!”
Még felfogni is túl kevés idő volt,
de elmondom, hogy azonnal kiengedtem az öklöm,
és lazább állást vettem fel,
hogy tudja, nincs veszélyben.
Még hangnemet is váltottam.
Lágyan, édesen, ahogy egy strici mondaná:
„Most akartam a szart is kiverni belőled.”
Azt kellett volna.
Bár ne mondtam volna ki!
Hátralépett, tökéletes déli bokszolóállást vett fel.
A válla ideális szögben,
a fejmozgása jó volt. Én meg: „Jaj, ne!
Női bokszolók tényleg vannak.”
Egy horoggal indított,
és jó messziről láttam, ezért így elhúzódtam...
Nem volt választásom, várt a meló.
Annyiban hagytam az ütést, látnotok kellett volna.
Úgy kiklopfoltam mint egy szelet csirkemellet.
Kivertem a ribiből a toxikus férfiasságot.
Ezért nem járok bulizni.
Csak lazulok, próbálok békés életet élni.
Ezért lakom Ohióban, egy ohiói kisvárosban.
Háromezer-hétszáz lakossal egy kis hippi város.
Kulturálisan olyan lehet, mint Ann Arbor nektek.
Értitek a célzást? Egy rakás hippi meg ilyesmik.
A haverok mindig kérdezik: „Miért laksz hippi városban?”
És ciki elmondani az igazat.
Tudjátok, miért?
Mert az ohiói Yellow Springsben laknak a világ legszebb női.
Sokan nem értenek egyet,
de nézzétek meg a saját szemetekkel, mind csodaszép!
De attól függ, kinek mi jön be.
Nekem a koszos talpú fehér csajok.
Ha Yellow Springsben lenne sztriptízbár, a neve „Strippies” lenne.
Pucér hippik állandóan.
És csak lógó csöcsű,
hosszú, vasalt vaginájú csajokat vennék fel.
A színpad mellett meg lenne egy halom sár.
Felmennék: „Csajszi, lábat bele a sárba, majd mutasd nekik,
aminek a látványáért jöttek!
Írj hát!”
Pár éve egy ohiói plázában jártam.
Egy fehér öreg hölgy... Komolyan végig követett a plázában.
Ami paranoiásan hangzik, de tuti engem követett.
És gonosz is volt.
Láttatok már nőt vonalakkal az arcán?
Azt üzeni...
habár mosolyog, olyan neki, mintha fájnának az arcizmai.
Követett, mert olyan helyen járt, amihez semmi köze:
„Mit keres a néni a Gamestopban, a Footlockerben, meg ahová én megyek?”
Akárhányszor láttam, csúnyán nézett rám.
Végül el is felejtettem.
A vásárlás után
visszamentem a parkolóba,
a végében álltam,
és amint kinyitom a kocsiajtót, egy hangot hallok:
„David Chappelle.”
Csak ennyit.
Oda se néztem, tudtam, hogy ő az.
Visszanéztem, és ott volt az az arc.
Őszinte leszek, talán nem is volt olyan öreg.
Korombeli lehetett.
De fehér nő volt, és szarul nézett ki.
Nagyon is.
Lazán, kedvesen megszólaltam: „Üdv, hölgyem!”
Nem köszönt vissza, csak azt mondta:
„Láttam a műsorodat.”
Én meg: „Ajjaj!”
Majd komolyan ezt mondta:
„Olyan, mintha...
utálnád a nőket.”
Én meg: „Hölgyem, tudja, ilyen a művészet.”
Szabadon előadhatod, ahogy akarod,
de a mű alkotójaként bevallom,
hogy nem érzem magam így.
Azt mondta: „Szerintem...”
Mire én: „Kuss, ribanc! Kussolj, bazmeg!
Mielőtt kinyírlak és beraklak a csomagtartóba. Nem lát senki.”
Vicceltem, nem mondtam.
Azt éreztem, de nem ezt mondtam.
Ennél okosabb voltam. Na mit mondtam?
Pontosan így hangzott el:
„Hölgyem, mielőtt befejezi, hadd kérdezzek valamit! Hol látott?”
Jegyet vett az előadásra? Azt kétlem.
Vagy a Netflixen látta az egyik különkiadást?
Vagy... a kocsijához követtem, és ott adtam elő?
Mire a nő: „Mi van?”
Én meg: „Akkor maradjon a kommentszekcióban, ez a való élet!”
Majd elhajtottam.
Most bevallom,
és egyeseket meg fog lepni, bár nem mindenkit.
Az emberek állandóan beszélnek hozzám, de ez hatással van rám is.
Gondoljatok bele!
Ez nagyon bántott, míg hazavezettem,
azon agyaltam, amit a nő mondott,
mert nem ő az első nő, aki ezt mondja.
Elgondolkodtatott, hogy mit mondhattam...
ami miatt a ribik azt hiszik, utálom őket.
Nem tudtam rájönni.
Tudjátok, mit tettem?
Rágugliztam a feminista lexikális meghatározására,
hogy biztosan a megfelelő szavakat használom-e.
És tudjátok,
mi a feminista lexikális meghatározása?
Én sem tudtam, de ezt hallgassátok!
A Webster szerint a feminista
egy emberi lény, nem nő,
egy emberi lény, aki hiszi, hogy a nőket ugyanolyan jogok illetik meg.
Lesokkolt, mert ez a meghatározás azt jelentette,
hogy feministának tartom magam, pedig nem is tudtam róla.
Ennyi éven át azt hittem, ronda leszbit jelent.
Úgy látszik, mindig úgy beszéltem
az overálos nőkkel: „Férfiak akarnak megerőszakolni.
Jaj, nem te, ribi, megtennéd...”
Tudom, én támogatom a feminista mozgalmat
a sajátos módomon.
Mikor volt a nőfelvonulás, próbáltalak támogatni titeket,
de egy barátom sem akart menni.
A haverok közül sem akart senki.
Mindent próbáltam: „Gyertek, lesznek csajok!”
Ők meg: „Nem.”
Szóval felhívtam Anj barátomat.
Anj egy fekete nő, vígjátékokat ír, állati jó, és ami azt illeti,
ő az egyetlen, akit személyesen ismerek,
aki fizeti az exférje tartásdíját.
Olyan, mint egy férfi munka közben.
„Picsába ezzel a hülye faszfejjel!” Ilyesmiket mond.
Ráírtam Anjra, dobtam egy üzit,
de csak annyit tettem:
„Anj, jössz a nőfelvonulásra?”
Majd visszaírt, komolyan ezt írta:
„Remélem, könnygázt kapnak a pofájukba.”
Baj van a feminista mozgalommal, ugye?
Amerikában a kezdetek óta
megvolt a faji megkülönböztetés.
Mikor Susan B. Anthony gyűlést tartott,
Sojourner Truth pedig megjelent.
Olvassatok történelmet!
A fehér nők arra kérték Sojourner Trutht, hogy ne szólaljon fel.
Nem mosták össze a rabszolgaságot és a női jogi gondokat.
De tudjátok, milyenek a feketék, így Sojourner Truth felment.
Híres beszédet mondott: „Hát én nem vagyok nő?”
- Így van. Hallgassátok! - Így tovább!
Támogattam a „MeToo” mozgalmat, de egész végig azt gondoltam,
hülyeség volt az egész megvalósítása.
Fehér volt, mintha...
Semmit nem tesznek, mintha a Golden Globe-ra mennének,
és azt mondanák: „Menjünk a Golden Globe-ra,
de vegyünk fel fekete ruhát! Majd megtudják, mit gondolunk.”
Ribi, ez nem így megy.
Mintha Martin Luther King azt mondaná: „Buszozzatok, de egy ruhát hordjatok!”
Le kell szállni, és sétálni.
Ez az igazi beszéd.
Igazából fura egy mozgalom.
„Mindenki hordjon cicás horgolt kalapot, innen tudják, hogy komolyan gondoljuk!”
Mi a faszt műveltek?
Majd az egyik műsorban olyat mondtam,
hogy minden színésznő rám támadt.
Én meg: „Kapjátok be, végetek van! Többé nem verem ki a képetekre!”
Ők meg: „Mit képzel, ki ő, hogy beszól nekünk?”
Hát elmondom, ki vagyok én.
Aki leszállt a buszról,
50 millió dollárt hagyott a buszon, és sétált.
Egyetértek a nőkkel.
Csak azzal nem, hogy hogyan csinálták.
Igen. Kibaszottul idegesítő...
mert ha komolyan vették volna, tudjátok, mit érnek el?
Kirúgatták volna az ügynökeiket.
Majd az egyik nagy ügynökség postáján találtak volna egy nőt,
aki épp ott gürcölt, és mondták volna: „Ha akartok valamit, beszéljetek vele!”
Ha ezt teszik,
ő is és ők is nagyok lennének,
és senkit nem kap el Harvey Weinstein.
De ezt csinálták?
- Igen. - Nem!
Az ő ötletük volt? Nem.
Meglepő módon az enyém.
Szóval a feminista mozgalomnak egy elég sikeres...
férfi vezető kell.
Vállalom.
Tényleg. Elvezetlek titeket az ígéret földjére.
Elérem, hogy egyenlő fizetést kapjatok ugyanolyan melóért.
Elérem, hogy senki se zaklasson, vagy baszakodjon a melótokkal.
Megvédem az érdekeiteket.
Cserébe csak annyit kérek...
hogy szopjatok le.
Újra visszakerültünk a kiindulási ponthoz.
És ez a válság lényege.
Mi...
mi a nő?
Ilyen átkozott időben mi az?
Létezik még olyan, hogy nő, férfi, vagy bármi?
Manapság komoly kérdés.
A nők dühösek rám,
a melegek, leszbikusok dühösek rám,
de itt és most elmondom,
hogy a transzneműek...
holtan akarnak látni.
Túl messzire mentem, túl sokat mondtam.
De bevallom, nagyon aggódom.
Nem is viccelődöm velük.
Akármikor színpadra lépek, rettegek.
A tömeget nézem, keresem őket.
Az ádámcsutkákat, öklöket,
hogy lássam, honnan les rám a veszély.
Egy tesó jött oda az utcán, azt mondta: „Dave, vigyázz, rád pályáznak!”
Én meg: „Mi van?
Csak egy, vagy többen is?”
Mielőtt bármit mondanék róluk,
tudnotok kell, és remélem, ugyanezt érzitek,
hogy nem vagyok közönyös
mások szenvedése iránt.
Törvények, gonosz törvények vannak az országban.
Észak-Karolina elfogadott egyet.
Kimondja, hogy Észak-Karolinában
a születési nemnek megfelelő mosdót kell használnia az embernek.
Nem.
Ez nem jó törvény, hanem gonosz.
Egy amerikainak sem szabadna anyakönyvet mutatnia,
hogy pisálhasson az észak-karolinai Greensboro Walmartjában,
ahol DaBaby megölt egy szerencsétlent.
Jobban belegondolva tedd fel magadnak a kérdést,
hogy ezek a törvények kit hivatottak védeni!
Tegyük fel, hogy engem hivatott védeni,
Dave Chappelle, a transzfób humorista érdekeit!
Mondjuk, a Walmartban vásárolok a kis családommal.
Most azt mondom,
ha ez valaha is megtörténik valóságban,
akkor az álmom nem valósult meg.
Mondjuk, valami rettentően elszaródik, és a Walmartban szegény fehérek
válogatnak a középszerű áruk és szolgáltatások között.
És a mosdóba kell mennem.
Elnézést kérek a családtól, irány a férfi mosdó.
A piszoár előtt állok, dobom a sárgát.
A törvény ezt fogja okozni.
Hirtelen egy nő sétál be
a férfi mosdóba.
Én meg: „Ez de fura!”
Majd mellém áll,
a piszoárom mellé, én meg: „Ribi, mit keresel itt?”
Majd felhúzza a szoknyáját,
és előcsap egy valódi véreres farkat!
Szerinted mit fogok mondani?
Hála az égnek, hogy itt van.
Így tudom, hogy a családom biztonságban van.
Nem ezt érzem majd, inkább nagyon kínos lesz.
Jobban érezném, ha férfi lenne, vaginával,
és ráülne a szomszédos piszoárra.
Nem is gondolkoznék rajta, csak megjegyezném: „Fura.
Ez a pasi valamiért a seggén pisil.
Istenem, biztos egy veterán, köszönjük a szolgálatát!”
Nem vagyok közönyös mások szenvedése iránt, mert tudom, nehéz.
A feketék nemrég kaptak egy nagy ünnepnapot.
Boldog rabszolgaság eltörlésének napját!
Elég fura ünnepnap, nem?
- De. - Megemlékezik arról,
mikor országosan először Texarkanában tudták meg
a feketék, hogy szabadok.
De ne feledjük, szabadok voltak, mikor megtudták!
Csak még nem tudtak róla.
Elég érdekes ünnepnap.
Megtudtam valamit.
Durva történet.
Az idei ünnepnapon tudtam meg.
Hogy volt Dél-Karolinában a rabszolgatartás idején
egy fekete férfi,
aki valahogy elnyerte a szabadságát az úgynevezett gazdájától.
Mikor a gazdája szabaddá tette,
kapott tőle földet is.
Mint kiderült, ez a tesó zseni volt.
Jó szeme volt, értett a földműveléshez.
Sikeresen művelte a darab földjét,
sok pénzt keresett, de itt vált hihetetlenné a történet.
Fogta az összes pénzt...
és rabszolgákat vett belőle.
Hallottátok már? Igaz történet.
Nemcsak rabszolgatartó, hanem rabszolga-szaporító volt.
Olyan kegyetlen taktikát alkalmazott,
hogy a fehér rabszolgatartók is azt mondták: „Ez igen!”
Durva alak volt, de ezt tette,
mert a sikeres emberek régen ezt tették.
Bármire kész volt, micsoda kiszabott tragédia!
Hogyan képes rá,
aki maga is rabszolga volt,
hogy ugyanazt művelje másokkal, amit vele is tettek?
Észbontó.
És meglepő módon filmet forgatnak róla.
Ironikusan... a címe Űrzsidók lesz.
Űrzsidók.
A történet lényege,
hogy befektetett egy konstrukcióba.
A sikeres emberek konstrukciójába,
és csak követte a sikeres emberek jól bejárt útját.
Követte az „ösztöneit.”
Ma mindenki szenved,
de én személyesen befektetnék
egy genderkonstrukcióba.
Mert apa vagyok, gyerekkel és feleséggel,
és szeretem az asszony meleg, puha punciját.
Ez nem jelenti, hogy más látásmód
nem létezhet.
Tizenhat éve Oaklandben léptem fel, és tudomásom szerint
akkor lett először pipa rám a transz közösség.
Egy senki voltam, abbahagytam a Chapelle Show-t.
Csak szenvedtem a klubban,
és transznemű poénokat sütöttem el 16 éve Oaklandben.
A meghatározásom nem volt olyan szép, mint ma.
Túl messzire mentem, olyat mondtam,
transzi, meg hasonlók, nem tudtam, hogy sértőek, egy nő felállt,
és kioktatott.
Üvöltözni kezdett, és biztos nő volt.
De folyamatosan transzfóbnak hívott, meg hasonlóknak,
habár előtte sosem hallottam azt a szót, szóval fura.
Nem reagáltam, a kidobóra néztem:
„Rajta, dobd ki a ribit!”
Erőltettem.
A nő a sajtóhoz fordult.
Másnap a meleg újságok megírták
mindazt, amit nekem rólam mondott.
Félremagyarázott poénokat, transzfóbnak nevezett,
pedig ezt a szót még nem hallottam,
de azóta ha a közösség tagjaival beszélek,
mindig a cikk főbb pontjait sorolják.
A leggázabbat padig utálom:
„Kifiguráztam őket.”
„Kifigurázni őket.” Ez meg mi a faszt jelent?
Ugorjunk előre!
2019-et írunk.
Egy nagyon szép ohiói étteremben vagyok.
A hálaadási hét van.
Hogy őszinte legyek, nem szép étterem,
de szép, amennyiben ohiói fehér ember vagy,
aki még sehol máshol nem járt.
Mint a Chili's.
A bárban üldögéltem, egyedül iszogatok,
és az egyetlen másik ember egy nő volt, pár székkel odébb ült.
Egyedül volt, öregebb, és megsajnáltam,
mert hát az ünnepek...
Mondtam a csaposnak: „Küldök a nőnek egy italt!”
Próbáltam jókedvre deríteni, bár ne tettem volna!
A nő beszélni akart.
Nem gonosz, kedves volt, csak beszélgetni akart,
én meg csak piálni akartam,
nem azt hallgatni, hogy átépítteti a fürdőszobát.
Próbáltam udvarias lenni.
Metrócsempe? Nahát!
Majd megüti a főnyereményt.
Felkelti az érdeklődésem.
„A lányom hazajön az ünnepekre.”
Én meg: „Az remek hír. Jó, hogy nem lesz egyedül.”
Majd tovább folytatja, hogy milyen remek a lánya.
Új ügynököt szerzett, épp Hollywoodban van,
filmekben, a tévében meg mindenhol szerepel,
és ahogy mondta, arra gondoltam, milyen kedves ez a nő.
Még azt sem tudja, ki vagyok.
Vagy miből élek,
mert én tudom,
hogy mit csinál a lánya Hollywoodban.
Majd rákérdez: „Érdekli a fotója?”
Nem akarom látni a fotót, de mit tegyek?
„Igen, persze, szívesen megnézem.”
Fogom a képet, és csak annyit mondok:
„Nagyon gyönyörű.”
És ahogy elrakja a képet,
az arca hirtelen megváltozott, mintha csapdába ejtett volna.
„Mi volt ez az arc?” Majd folytatta: „Transznemű.”
Én meg magamban: „Ez a ribi tudja, hogy ki vagyok.”
Zokon vettem a csapdát,
mert nem hagyta, hogy őszinte legyek.
Ha őszinte vagyok, nem esek bele.
Ahogy megnéztem a fotót:
„Az a nagy cizellált állvonal, a nagy vastag Joe Rogan-nyak.
Ez egy faszi?
A lánya egy férfi?”
Ilyet nem mondhatsz.
Nagyon idegesítő.
Ugorjunk előre pár nappal későbbre!
Szerda van.
Csütörtökön hálaadás,
és teljesen más bárban vagyok,
és ez a bár, nekem elhihetitek, nem túl szép hely.
Piszkos, az egyik olyan hely, ahol a felső polc
a lefolyóba való.
Itt isznak a szegény fehérek. A kertipartizós fajta.
Értitek? A fehérek, akik hisznek ”Q„-nak,
és imádják Trumpot, vágjátok? A michigani fehérek.
Ez vicces!
Emlékszem, egyszer jártam ott, olyan hely volt.
Egyszer voltam ott, elbasztam, megfordultam, és mindenkinek mondtam:
„Az egész bárnak fizetem a következő kört!”
A faszik meg: „Hurrá!”
A csapos tudta, hogy részeg vagyok, félrehívott:
„Mr. Chappelle, biztos benne?”
Az úgy 16 dollárba fog kerülni.
Nehéz idők járnak a fehérekre.
Az ünnepi hétvége volt, értitek?
Ezek a faszik kirúgnak a hámból.
Buliztak, zajongtak.
Lincselés előtt is zajongtak,
mikor még csinálták.
Részeg voltam.
Átnéztem a vállam felett, azt hittem, hallucinálok.
Na ki volt a bárban?
Azt hittem, képzelődöm, így körbenéztem,
és megláttam...
a transz ribit a képről.
Nem tudtam elhinni.
„Mit keres egy transz egy ilyen helyen?
Ez veszélyes viselkedés.”
És a csaj két nagydarab meleg feketével volt.
Nem ismertem őket, de biztos melegek voltak.
Ha farok lett volna a szájukban, nem lettek volna melegebbek, mint így.
Az 1980-as évekbeli meleg arcuk volt.
Emlékeztek, hogy akkor a melegek mindig meglepetten néztek?
„Csukd be a szád! Mit kell meglepődni?”
Óriások voltak, mint Jussie Smollett edzői.
Azt gondoltam: „Ezek a faszik bajt jelentenek.”
Szóval standupolok,
és a bárban mindenki kedvel, szóval nagy műsort csapok,
hogy biztosan mindenki hallja.
Odamentem hozzá, és mondtam:
„Helló! Múltkor találkoztam anyáddal,
és remek dolgokat mondott rólad Hollywoodban.
És hihetetlen, hogy egy ilyen lepukkant helyről
elérheti mindezt, így büszke vagyok.
Isten hozott itthon!”
Az egész bár meg: „Éljen!”
Az mondtam: „Hű!”
„Ezzel nyerek neki időt.”
Értitek?
Még pár ital, és a tagok elkezdenek
a puncija után nyúlkálni, ami nincs neki.
Nagyon bájos lány volt.
Azt mondta: „Köszönöm szépen,” kezet fogtunk,
és míg rázta a kezem, az arca gonoszra váltott, mint az anyjáé.
Azt mondta: „Nem bánod, ha nem figurázod ki a népem?”
Ez nem tetszett.
Egy férfi nem hagyná annyiban, piás voltam.
Mondtam: „Hogy érted, ribi?”
Óvatosan hívtam ribinek, mert nem akartam lebuktatni.
De nem rejtőzködött.
Nyíltan, büszkén vállalta.
És mindenki előtt kimondta.
Üvöltött, elmondta a cikk főbb pontjait.
Transzfób, és így tovább.
Folyamatosan csapkodott.
„Hadd mondjak valamit!”
„Ezt honnan veszitek?” Ő folytatta:
„Hadd mondjak valamit, aranyom!”
Nagyon idegesítő.
Folyamatosan transzneműnek hívta a népét.
Ez nem fura? „Így a népem, úgy a népem.”
Én meg: „Hogyhogy a te néped?”
Mindenkit Erdélyből raboltak, rabszolgaként hoztak ide?
„Aranyom, a népem évszázadok óta küszködik.”
És ránéztem a fekete meleg faszikra.
„Mondanátok valamit ennek a ribinek?
Clifford?”
Túloztam, mert igazából kedves ember,
és már nincs bajom vele, de akkor a cikk az agyamra ment.
Az agyamra ment, mert ha akárki ezzel jön,
tudom, hogy ő nem ismer engem igazából, csak visszamondja,
amit hallott.
Bárki, aki már látott engem, tudja,
hogy sosem volt gondom a transzneműekkel.
Ha hallod, amit mondok,
a gondom mindig a fehérekkel volt.
Egész karrieremben fehérekkel vitatkoztam.
Mikor azt hittem, végre megvannak, változtatnak a szabályon.
Igazán?
- Igen, te faszfej! - Hát...
Most már csaj vagyok, nigger, szóval úgy bánj velem!
„Hívj nőnek, nigger!”
Kurvára idegesítő.
A műsor után
nézzétek meg az összes netflixes különkiadásomat!
Hallgassátok meg, mit mondok a közösségről!
Átveszem.
Azt: „Mennyire kell részt vennem az önképben?”
Azt: „Nem a feketék előtt kéne beszélni.”
Azt: „Brooklynban magas sarkút hordanak, hogy ne essen bajuk.”
Megkérdeztem: „Bruce Jennernek miért könnyebb a nemváltás,
mint Cassius Claynek a névváltás?”
Ha hallod, amit mondok, nem is arról beszélek,
hanem rólunk, és ők nem hallják.
Nagyon idegesítő?
És nálam sokkal erősebb embereket kicsináltak.
Istenem, kicsinálták J.K. Rowlingot.
J.K. Rowling egymaga írta az összes Harry Potter-könyvet.
Olyan sokat adott el, hogy a Biblia is aggódik.
Amiatt kicsinálták, mert egy interjúban nem egészen azt mondta, csak lényegében,
hogy a nem adott.
Emiatt a transz közösség bedühödött,
és TKRF-nek nevezték.
Azt sem tudom, az mi a fasz.
De tudom, hogy a transz emberek betűszavakat alkotnak.
Ezért utánanéztem.
A TKRF egy betűszó.
Transzkirekesztő, radikális feminista.
Valós dolog, azok a nők...
akik utálják a transzneműeket. Nem utálják őket.
csak úgy tekintenek rájuk, ahogy a feketék a többi feketére.
Sérti őket: „Ez a nő benyomással van rám.”
Nem szabadna beszélnem róla,
mert nem vagyok nő, sem transznemű.
De mint megállapítottuk...
feminista vagyok.
Így van.
A TKRF csapat tagja.
Egyetértek.
A nem adott,
és ezt nézzük egy nő szemszögéből!
Nézzük Caitlyn Jenner esetével,
akit ismerek, csodás ember.
Caitlyn Jennert... megszavazták az év nőjének.
Az első nőként töltött évében.
Nem semmi!
Lenyomott minden detroiti nőt, jobb nálatok.
Soha nem menstruált, nem semmi!
Ha nő lennék, kurva dühös volnék. Ha én lennék, akkor dühös.
Ha a BET-díjátadón lennék:
„Az év niggere díjat kapja... Eminem.”
A népem tagja.
A nem adott, ez tény.
Minden itt lévő embernek, a Föld összes lakosának
egy nő lába között kellett világra jönnie.
Ez tény.
Akkor...
Nem azt mondom, hogy a transz nők nem nők.
Csak azt, hogy az ő puncijuk...
Értitek a célzást?
Nem mondom, hogy nem punci, csak inkább
műpunci vagy puncipótlék, ha értitek.
Punciíze van, de nem az igazi.
Nem vér, csak céklalé.
Jaj, haver, most bajban vagyok!
Mielőtt megyek, mesélek egy sztorit, mert most lesz fontos.
Tudatni akarom a közösséggel, hogy az eddigi legmenőbb ismerősöm
egy transznemű nő,
és nem a régen ismert férfi,
aki nővé vált, ez a nő transz volt, mikor megismertem.
San Franciscóban élt, Daphne Dwarman a neve.
A környéken 18 fellépésem volt,
olykor Oaklandben és a Dirty Hood klubban,
és ő ott volt, fehér transz nőként, hangosan nevetett minden mondatomon.
Főleg a transz vicceken, elég rejtélyes...
mert ő tuti transz volt.
Az egyik fellépés után ismertem meg.
És mint kiderült, az álma volt,
hogy humorista legyen.
És én voltam a hőse.
Nagyon megindító, nem tudtam nem kedvelni,
ahogy irántam érzett, gyorsan összebarátkoztunk.
A Kövek, botok és szavak különkiadás
megjelenésekor San Franciscóban voltam,
és fel akartam lépni.
De kellett egy nyitószám, és eszembe jutott...
a transz nő, akit megismertem, ezért felhívtam.
Én hívtam, mondtam: „Helló, Daphne, itt Dave Chappelle.”
Nem hitte el.
„San Franciscóban vagyok.”
Majd durva dolgokat vágott hozzám, én meg:
„Nyugi, nem punci kell, csak...
azért hívlak, mert fellépésem lesz, és kéne egy nyitószám.
Vajon nyitott lennél egyre?”
Ő meg: „Naná, bazmeg!”
Így... Ezt akkor nem tudtam,
de a nő eddig csak egész életében nyolcszor lépett fel.
Szinte nem is volt tapasztalata,
és most ő fogja nyitni a fellépést, amit sokan GOAT-nak hívtak.
Formátumban amatőr,
de lényegében egy profi volt.
Korábban jött, amit értékelek,
mert szeretem, ha időben jönnek.
A ruhája rohadtul ott volt a szeren,
transzfób vagyok, de még én is: „Csinos vagy.”
Felment a színpadra, a profi humoristák elé állt,
megfogta a mikrofont, besétált középre,
és gengszterként nézett a tömegre. Látnotok kellett volna.
A csaj 45 percig egyfolytában nyomta.
Nem túlzás, fiatalember, az a műsor szörnyű volt.
Irtó gáz.
Majd felkonferált, és olyan voltam, mint egy pohár víz a só után.
A tömeg örült nekem.
Bombasikerem volt.
De ez nyűgözött le:
A többi humorista, akinek ilyen rossz fellépése volt,
hátul kikullogott volna, majd hazamegy, és sír, ilyesmik,
de ő nem ezt tette.
Nemcsak nem ment el,
ülést keresett a színpad előtt.
Amikor az új humorista egy tapasztalt fellépést lát,
akkor elvégzi a gyorstalpalót.
A ribi elvégezte a gyorstalpalót, odaült előre,
és olyan harsányan nevetett, ahogy szokott,
mintha semmi rossz nem történt volna.
Én végignéztem, valami rossz történt vele.
Részeg volt.
Beszélni kezdett hozzám, míg fent voltam,
de ahogy az ember a tévéhez beszél, mikor egyedül van.
Így beszélt velem.
Nem zavart, mert ismertem.
De a tömeg nem kedvelte, mert tök gáz.
A terem végében felállt egy fickó,
Daphne haja akkor szőkére volt festve,
és ahogy felkiáltott, az energiája baszottul durva volt.
Így szólt: „Hé, Daphne!” És mindenki összerezzent.
Nem tudtuk, hogy heccelő vagy orvlövész volt...
azt mondta:
„A szőnyeghordó szokott kárpitozni?”
Elbaszott egy helyzet.
A tömeg sóhajtozott, mert igaz volt.
Daphnén kívül mindenki sóhajtozott.
Szinte nevetett, ami fura volt.
És egyáltalán nem nézett hátra.
Azt mondta: „Nekem nincs szőnyegem,
csak fapadlóm van.” Csak így.
Csak így.
Mikor kimondta, felrobbant az egész hely.
Ezzel az egy poénnal lenyomta a feszültséget.
Lenyomott egy 45 perces tök gáz műsort,
utána nem tudott rosszat tenni.
Tovább mondtam, de ő beszélt hozzám.
És ekkor lett a fellépés menőbb egy fellépésnél.
Beszélgetéssé vált egy fekete férfi és egy transz fehér nő között,
és belevágtunk a közepébe.
Az összes kérdést, amit féltél feltenni,
ők megkérdezték,
és Daphne válaszolt rájuk, és a válaszai viccesek voltak.
A nézők kiestek a székükből,
és a műsor végén azt mondtam: „Daphne,
ez jó buli volt.
Veszettül bírlak, de fogalmam sincs, miről beszélsz.”
Minden néző nevetett,
Daphnét kivéve.
Úgy nézett rám, mintha többé nem lennék a barátja.
Mintha valami nálam nagyobb lennék, mintha bennem lenne az egész világ.
Azt mondta: „Nem kell, hogy megérts.”
Én meg: „Mi van?”
Erre ő: „Csak hidd el...
Így folytatta: „...hogy emberként élem meg!”
Ahogy kimondta,
a nézősereg levegőért kapott.
Én Harcosok klubja-nézéssel.
Azt mondtam: „Hiszek neked, ribi.”
Mert ő nem beszélt a megnevezésekről.
Nem szólt semmit, hogy bajban vagyok.
Azt mondta: „Hidd el, hogy ember vagyok, és átélem!”
Tudom, hiszek neked, mert lakva ismerszik meg az ember.
Jó éjszakát kívántam a tömegnek. Durva taps fogadott,
és mielőtt egyre erősebb lett,
azt mondtam: „Ne feledjük Daphnét!”
A nézők felálltak.
Mikor ránéztem, könny csordult ki a szemén,
mert nem hitte el, mi történik.
Én sem hittem el, mert gáz volt a fellépése.
De remek esténk volt.
Emlékszem, ott volt a néhai Paul Mooney, több spekuláns, meg humoristák.
Mind hátramentünk,
ittunk, marhultunk és nevettünk,
és Daphne ellopta a show-t, mindenki röhögött.
Mesélt, durva történeteket mondott, hogy mi jön be neki.
Harsányan nevettünk, és ő csak mesélt, mi nevettünk.
Körbenéztem: „Úristen, vicces a nő!”
Félrevontam: „Fergeteges vagy,
ez nem jött le a színpadról.”
„Valamit rosszul csináltál, de segíthetek.
Ha San Franciscóban járok, vezess fel te,
én meg adok támpontokat, és meglátod, sikerül-e megoldanod!”
Erre ő: „Komolyan?”
Én meg: „Igen.”
Olyan szorosan megölelt, szinte kifacsart!
Én meg durván eltoltam, mert transzfób vagyok.
Mondom: „Intim szféra, ribi!”
Mikor a Kövek, botok és szavak kijött... a transz közösség számos tagja őrjöngött,
és a Twitteren is szekáltak.
Leszartam, mert a Twitter nem igazi hely.
Egy ember számára a legnehezebb
szembemenni a sajátjaival,
ha nem értesz velük egyet, de Daphne megtette értem.
Írt egy csodás tweetet, és azt írta...
Majdnem pontosan ezt írta:
„Mások kifigurázásához az kell, hogy kevesebbnek gondold magad,
és én ismerem, nem tette.
Nem figuráz ki, nem gúnyolódik,
csak csattanókat mond, és annak a mestere.” Ezt írta.
Csodás tweet, csodás barát, sok bátorság kell,
hogy így megvédjen, és mikor megtette,
az egész transz közösség lehordta a Twitteren.
Napokig szekálták, de ő kitartott,
mert vicces nő.
De hat nappal a leírt csodás nap után
Daphne barátom öngyilkos lett.
Igen, valós történet, összetört a szívem.
Igen, nem a poén volt a lényeg.
Nem tudom, a szekálás miatt-e, vagy valami történt,
de nyilván az sem segített.
Dühös voltam rá, rájuk.
Mintha hazudott volna nekem.
Azt mondta, nőnek tartja magát.
Majd egy nap felmegy egy épület tetejére,
leugrik, és öngyilkos lesz.
Nyilván...
csak egy férfi lenne képes ilyen durva dologra.
Hallgassatok végig!
Bármennyire is nehéz ilyennel viccelni,
amit most mondtam, Daphne szerette volna, ha megteszem.
Ezért volt a barátom.
Olvastam a nekrológját,
és megtudtam, van egy lánya.
És amikor kiderült, és valóban így történt,
Anderson Cooper a CNN-től rám írt.
Kedvesen azt írta:
„Sajnálom a barátodat.”
Én meg visszaírtam: „Új teló, ki vagy?”
„Anderson Cooper.”
Én meg: „Anderson, meg kell találnom a családját.”
Ő azonnal elküldte nekem
a telefonszámokat és az infókat.
Azért mondom, ha egy melegről kéne infó,
hívjátok Anderson Coopert!
Gyorsabb a Google-nél is.
Azt csináltam, hogy felkerestem őket,
a lányának alapítottam egy vagyonkezelőt,
mert tudtam, hogy ő volt a legfontosabb neki.
Nem tudom, a transz közösség mit tett,
de nem érdekel, úgy érzem,
nem hozzájuk, hozzám tartozott.
Velejéig humorista volt.
A lánya nagyon fiatal, de remélem, megélem,
hogy 21 éves legyen,
mert én adom majd oda neki a pénzt.
És akkorra
készen állok majd a beszélgetésre,
amire ma még nem állok.
Hogy elmondjam a kislánynak: „Ifjú hölgy,
ismertem apádat.
És csodás nő volt.”
Az empátia nem meleg, nem fekete,
hanem biszexuális. Muszáj, hogy kétirányú legyen.
Ne feledjétek, elvenni egy férfi megélhetését hasonló a megöléséhez!
Könyörgök, DaBabyt ne csináljátok ki!
Kevin Hart egész életében az Oscar-házigazdaságról álmodott,
és mikor megkapta, egyszerűen elvették!
Ez nem igazságos.
Nem ölték meg, Kevin erős fickó.
De bizonyára összetörte az öreg Clifford szívét.
Vége van.
Az LMBTQ-nak, az elemi PQYZ-nek vége.
Nem mondok több viccet rólatok,
amíg nem fogunk biztosan mindketten nevetni.
Komolyan mondom, vége. Befejeztem.
Csak szerényen annyit kérek a közösségtől,
hogy legyetek szívesek abbahagyni
mások kifigurázását.
Köszönöm szépen, jó éjszakát!
DÖBBENETES RÁESZMÉLNI, HOGY A ZÁSZLÓ, AMELYNEK HŰSÉGET FOGADSZ,
NEM HŰSÉGES HOZZÁD
A FEKETE TRANSZNEMŰEK ÉLETE IS SZÁMÍT
ELÉG A FEKETÉK GYILKOLÁSÁBÓL
MONDD KI A NEVÉT
NEM KAPOK LEVEGŐT
NORMNAK
A feliratot fordította: Varga Zsolt