Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LIVE FRÅN DETROIT
Tack.
Sätt er bekvämt och slappna av.
Jag måste berätta... Nu kör vi.
Tack.
Jag vill att ni ska veta en sak.
Jag ska säga sanningen och bli inte rädda.
Det här blir min sista special på ett tag.
Det är lugnt. Lyssna nu.
Jag valde Detroit av den anledningen.
Just det.
Vill ni veta varför?
Jag sa ju så mycket skit om Detroit i första specialen
tänkte jag att jag lika gärna kan göra den sista här.
Jag är ledsen för det, förresten.
Innan jag börjar vill jag säga att jag är "rik och berömd".
Enda anledningen att jag säger det
är att de senaste 17 månaderna var helvetiska. Jag kan inte föreställa mig
vad alla har gått igenom.
Men jag är glad att se er
och att ni är friska och jag hoppas att era nära och kära också är det.
Oroa er inte för mig, för jag...
...är vaccinerad. Jag...
fick Johnson & Johnson-vaccinet.
Det var nog det mest
negeraktiga beslut jag fattat på länge.
Jag sa till doktorn: "Ge mig det tredje bästa."
Ge mig vad de hemlösa får.
Det har gått bra hittills.
Ni har säkert hört att jag fick covid.
Det var speciellt.
Först, när doktorn sa att jag hade det
blev jag överraskad över hur det fick mig att känna mig.
Jag kände mig smutsig.
Äcklig.
Jag hade gått omkring i Texas
och rört vid dörrhandtag och annat med fuktiga händer.
Gett dricks i kontanter: "Ta det här till din familj."
Jag måste ha dödat tusentals,
för att få ihop kvällens show.
Hoppas ni gillar den.
Många dog för att jag skulle kunna göra den.
Jag hade inte känt mig så smutsig på länge.
Sist jag kände mig så smutsig
var nog när jag var liten.
Jag blev sexuellt utnyttjad av en präst.
Tyck inte synd om mig. Jag gillade det.
Jag fick en kick av att komma i hans ansikte.
Han bad mig göra det.
Man får sitta i karantän,
i minst tio dagar.
De sa: "Stanna i rummet." Jag gick ingenstans.
Det gjorde mig knäpp, för jag satt bara där
och såg på videor hela dagarna.
Vet ni vad jag såg på?
Det var en massa videor,
sorgligt nog, om svarta...
...som slog ner asiater utan anledning.
Oprovocerade attacker. Otroligt.
Jag satt där, såg det och blev stressad.
Jag var redan stressad för
när man har covid, åtminstone första fem dagarna,
väntar man på att se hur sjuk man ska bli.
Det visar sig, det här är sant...
Jag blev inte sjuk alls.
Inte en hostning, inget snor, ingen feber, ingenting.
Se på mig.
Jag är coronavirusets Magic Johnson.
Jag satt bara på sängen och blev starkare den veckan.
Men jag var stressad, för jag såg mina älskade svarta
slå ner mina älskade asiater och var så grymma.
När jag såg det, det här är knäppt,
var jag tvungen att tänka...
När jag såg bröderna slå ner asiaterna,
så var det nog samma sak som pågick i min kropp.
Jag blev inte sjuk.
Jag såg också videor om UFO:n.
Vad är det som har hänt på den fronten?
De jävlarna är här.
De fortsätter att komma till jorden
och det gav mig en idé till en film.
Det låter dumt, men hör här.
I min filmidé
skulle vi upptäcka att utomjordingarna
ursprungligen kom från jorden.
Att de kom från en urgammal civilisation som uppnått interstellärt resande
och hade lämnat jorden för tusentals år sen.
De åkte till nån annan planet,
men det gick för jävligt för dem där,
så de kom tillbaka till jorden
och beslöt att hävda att jorden var deras.
En rätt bra intrig, eller hur?
Den heter Space Jews.
Space Jews.
-Vi älskar det! -Okej.
Men det blir värre. Vänta bara.
Det blir mycket värre.
Sen kom jag på en idé till en barnbok.
Jag skrev den också. Den kommer ut snart.
Boken ska hjälpa föräldrar att lära barnen om rasism,
vilket varje förälder vet
är omöjligt att lära barn.
Men jag gör det ändå.
Boken handlar om en stor, stark och vacker svart man
med ett trevligt vanligt vitt namn...
...och en vit röst.
Så när han ringer och reserverar bord på restaurang...
Och han får reservera...
Med det namnet och den rösten, vem kan motstå honom?
Jag borde säga att denna svarta man är en jätte.
Och han är stark.
När han visar sig på restaurangerna ser de den här stora svarta killen
och säger: "Du får inte komma in här" och ringer polisen.
I varje avsnitt av boken
kommer polisen, och de skjuter honom alltid.
Men kom ihåg att han är en jätte,
så kulorna dödar honom inte, de gör inte ens ont.
De krossar bara hans hjärta.
Den heter Clifford, den stora svarta negern.
Det här är min sista special, för jag har ett mål ikväll.
Jag har kommit hit ikväll
för att det verk jag skapat åt Netflix
ska fulländas.
Alla frågor ni har haft
om alla skämt jag dragit de senaste åren
hoppas jag besvara ikväll.
Jag vill börja med hbtq-människorna.
Jag vill att de ska veta
att jag kommer med fredliga avsikter.
Och jag hoppas förhandla om släppandet av DaBaby.
En sorglig historia!
DaBaby var den mest streamade artisten
tills för ett par veckor sen.
Han var lite elak på scen och sa
lite galna grejer om hbtq-communityn
på en konsert i Florida.
Ni vet att jag kan vara hård,
men till och med jag tänkte: "Men fan, DaBaby."
Han provocerade på riktigt.
Han provocerade rejält.
Ett slag rakt i AIDS på hbtq-människorna.
Så får man inte göra.
Nej.
Men jag tror, och jag återkommer till det,
att killen begick ett gravt misstag.
Det måste jag säga.
Många i hbtq-communityn känner inte till DaBabys historia.
Han är galen.
En gång sköt han en svart... dödade honom, på Walmart.
Det är sant, googla det.
DaBaby sköt en svart kille till döds på Walmart i North Carolina.
Inget dåligt hände med hans karriär.
Fattar ni vart det lutar?
I vårt land kan man skjuta och döda en svart,
men inte såra en gay-persons känslor.
Och det är precis den skevheten jag vill diskutera.
Jag har en fråga till publiken.
Det är en riktig fråga, inget skämt.
Är det möjligt att en som är gay kan vara rasist?
-Ja. -Ja!
-Tror ni verkligen det? -Ja!
Självklart är det möjligt. Titta bara på Mike Pence.
Jag är nästan säker på att han är gay.
Ja.
Och han är ingen prideparad-gay, utan en sorglig gay.
Jag tycker synd om honom.
Han ser ut som en sån som ber för det.
Jesus, ta bort de smutsiga känslorna från mitt hjärta.
Snälla Jesus, gör rövhålen fula.
Jag vill inte fortsätta suga de här kukarna.
Lustigt.
Ni är förvirrade. Ni tror att jag hatar homosexuella,
men vad ni egentligen ser
är att jag är avundsjuk på dem.
Jag är avundsjuk.
Jag är inte den enda svarta som känner så.
Vi svarta ser dem och tänker:
"Men fan vad bra det går för dem."
Det går ju skitbra för dem.
Och vi har haft det så här i hundratals år.
Hur fan gör ni så snabba framsteg?
Jag tänker att
om slavar hade haft barnolja och shorts...
...hade vi varit fria hundra år tidigare.
Förstår ni?
Om Martin Luther King sagt:
"Jag vill att ni går upp på kortegevagnar.
Smörj in era kroppar."
Jag hatar inte homosexuella, jag respekterar er mycket.
Alltså inte alla.
Jag gillar inte vissa av de nya.
De är för känsliga och sköra.
Jag växte upp med den gamla typen.
Stonewall-typen respekterar jag.
De tar inte skit av nån och de kämpade för sin frihet.
Det respekterar jag fast jag inte är gay.
Jag vill vara som en Stonewall-typ.
Den gamla, hederliga gangstertypen.
Glory hole-typen gillar jag.
De nya vet inte ens vad ett glory hole är.
Det är ett hål i väggen som byggare som var gay gjorde.
Vet ni varför de gjorde ett hål i väggen?
Det finns inget bra sätt att säga det.
När de ville ha lite kul
satte de sina penisar i det hålet
och hoppades på det bästa.
Det respekterar jag.
Det krävdes mycket mod på båda sidor av hålet.
Jag är inte ens gay,
men jag vill testa ett sånt glory hole.
Tänk om Martin Luther King skulle ha integrerat glory hole?
"Jag skiter i om det är svarta eller vita läppar där inne,
en mun är en mun.
En varm, våt mun."
Jag går hela vägen.
Jag råkade i slagsmål.
Nästan, det är komplicerat.
På en bar i Austin, med min fru
under covid, och en kvinna kom fram till vårt bord
utan mask och sa,
bara H-ord: "Hej, hur är det?"
Dropparna stänkte ur hennes ansikte.
Vi täckte över drinkarna. Vad fan gör du?
Jag tittade bort mot bordet hon kom från
och de männen filmade mig.
Så är det när man är känd.
Folk kommer fram och försöker skaka buren
och få en att säga dumma saker så kompisarna kan filma det
och få en video där man gör bort sig.
Jag tänkte att det var det.
De dumma jävlarna trodde att jag var en färsking.
Tyvärr funkade det.
Jag sprang dit, pekade på kameran och sa:
"Din jävla skit som gör det här mot mig."
Killen blev chockerad: "Va?"
När han gjorde så här såg jag att naglarna
var målade och tänkte: "Oj då.
Killen är gay."
Jag som brukar kalla alla för bitch ass nigga,
ni vet?
Men det går inte när nån är gay
och nu var jag i knipa.
Inte bara det, killen var skitstor.
Han var mycket längre än jag.
Han var säkert 195 cm lång. En stor vit majsuppfödd
Texas-gay redo att slåss.
Han började skälla på mig, men jag stod på mig. Jag var inte rädd.
Varför skulle jag vara rädd?
Den jävelns tröja satt i en knut så här.
Skit i det. Kom an, din jävel.
Jag trodde att vi skulle slåss.
Jag var redo och då,
precis när jag trodde vi skulle slåss, vet ni vad han gjorde?
Han tog fram mobilen och ringde polisen.
Det jag beskriver här
är ett problem jag har med dem.
Homosexuella är minoriteter, tills de behöver bli vita igen.
Jag är brutalt ärlig, så att vi kan lösa problemet.
En svart gay-person skulle aldrig ha gjort så mot mig.
För en svart gay vet att när polisen kommer
så skiter de i vem som ringde dem.
De kommer inte och säger: "Vilken av er är Clifford?"
Vi är Clifford allihop.
Det här händer alltför ofta.
En annan gång, för sex år sen, försökte en lesbisk kvinna
sälja en historia om mig till TMZ.
Tack och lov att TMZ såg rakt igenom den bluffen.
Kvinnan sa att jag hade slagit ner henne på en nattklubb
för att hon var lesbisk. Knäppt.
Bitch, jag visste inte att du var kvinna.
Tack och lov trodde inte TMZ på det,
för jag slog skiten ur henne. Jag ska inte ljuga.
Det var hennes fel. Jag hade inget val.
Jag kom in på klubben på bra humör
och en kvinna kom och sa: "Herregud, Dave Chappelle."
Jag var bara vänlig tillbaka: "Hej, fröken, hur är det?"
Helt oskyldigt småprat och plötsligt
kom en lesbisk kille emellan:
"Din jävel, hon är min!"
Jag sa: "Lugn, backa." Ungefär.
"Jag backar inte, din jävel, hon är min tjej!"
Jag sa: "Bro, ge mig en meter, så här."
Hon sa: "Sluta kalla mig man, din jävel.
Jag är en kvinna."
Jag sa: "Va?"
Sen tittade jag djupt in i hans ögon:
"Herregud, du är en kvinna."
Det var för mycket för mig,
men jag öppnade näven direkt
och mjukade upp min hållning
så hon skulle veta att hon inte var i fara.
Jag ändrade till och med tonfallet.
Jag sa mjukt och vänligt, som en hallick:
"Bitch, jag tänker slå skiten ur dig."
Jag borde inte ha gjort det.
Jag borde inte ha sagt det.
Hon backade foten, ställde sig i perfekt boxningsposition.
Hennes axlar var i perfekt vinkel,
huvudrörelserna bra. Jag sa: "Åh nej!
Bitchen kan boxas på riktigt."
Hon riktade ett slag mot mig
och jag såg den komma och hukade mig så här...
Jag hade inget val. Dags att jobba.
Jag lät jabben gå. Ni skulle ha sett hur jag körde.
Jag mörade hennes tuttar som kycklingkotletter.
Jag slog den toxiska maskuliniteten ur den bitchen.
Därför går jag inte går ut längre.
Jag vill bara chilla och ha ett fridfullt liv.
Det är därför jag bor i en liten stad i Ohio.
Där bor 3 700 människor, en liten hippiestad.
Kulturellt kan den kännas som Ann Arbor.
Förstår ni? Hippies och sånt.
Och jag får ofta frågan:
"Varför bor du i den hippie-stan?"
Jag skäms att säga sanningen.
Vet ni varför jag bor där?
För att i Yellow Springs, Ohio,
finns världens vackraste kvinnor.
Många kanske inte håller med mig,
men åk dit och se själva. De är skitsnygga.
Men det beror på vad man gillar, ni vet?
Jag gillar vita tjejer med smutsiga fötter.
Ägde jag en strippklubb där skulle den heta "Strippies".
Nakna hippier, hela tiden.
Jag skulle bara anställa tjejer med långa bröst
och lång vagina som ser ut som om de sovit på den.
Och jag skulle ha en hög jord intill scenen.
"Bitch, doppa fötterna innan du går upp
och ger dem vad de kommit för att se."
"Lorta ner, bitch."
För ett par år sen var jag på ett shoppingcenter i Ohio.
Een gammal vit dam, det är sant,
följde efter mig runt hela shoppingcentret.
Det låter som paranoia, men jag är säker, hon följde efter mig.
Elak var hon också.
Har ni sett en kvinna med streck i ansiktet?
Det säger...
...att även om hon log skulle det se ut att göra ont
i musklerna i hennes ansikte.
Hon dök upp på ställen som inte hade med henne att göra.
Jag såg mig omkring: "Vad gör tanten på Gamestop,
Footlocker och överallt dit jag går?"
Varje gång jag såg henne tittade hon elakt på mig.
Till slut glömde jag henne.
Men när jag var klar
och kom till parkeringen,
längst bak
och öppnade bildörren, hörde jag en röst:
"David Chappelle."
Bara så där.
Jag visste att det var hon.
Jag tittade dit och där var det sura ansiktet.
Ärligt talat var hon inte så gammal.
Troligen i min ålder.
Men hon var en vit kvinna och såg för jävlig ut.
Jag säger som det är.
Jag höll mig lugn och var vänlig: "Hej, fröken."
Hon sa inget tillbaka, utan bara:
"Jag tittar på din komedi."
Jag sa: "Jaha."
Sen sa hon och det är sant:
"Det låter som om du hatar kvinnor."
Jag sa: "Fröken, det är konst."
Du får tolka den hur du vill,
men jag som skapar den konsten
känner inte så.
Hon sa: "Jag tror att..."
Jag sa: "Håll käften, för fan, bitch!
Innan jag dödar dig och lägger dig i bakluckan.
Ingen ser här."
Jag skojar, det sa jag inte.
Jag kände så, men sa det inte.
Jag var smartare än så. Vet ni vad jag sa?
Exakt så här sa jag:
"Fröken, låt mig fråga en sak.
Var såg du mig?"
Jag tvivlar på att du köpte biljett till en av mina konserter.
Du kanske har sett en av mina specialer på Netflix.
Eller... följde jag dig till din bil och gjorde min standup.
Hon sa: "Va?"
Jag sa: "Skriv i kommentarsfältet, bitch, det här är verkligheten."
Och så körde jag iväg.
Nu måste jag berätta
och det här kommer att överraska somliga.
Folk säger saker hela tiden,
men vad ni inte vet är att det påverkar mig.
Jag tänker på det.
Och det där bekymrade mig. Jag körde hem
och kunde inte sluta tänka på vad hon sagt,
för hon var inte den första som sagt det.
Det är underligt, förstår ni.
För vad kunde jag möjligen ha sagt...
...som fått de här bitcharna att tro att jag hatar kvinnor.
Jag kunde inte komma på nåt.
Vet ni vad jag gjorde?
Jag googlade definitionen på feminist
för att vara säker på att jag pratade om rätt sak.
Och vet du, sir,
vad definitionen på feminist är?
Det visste inte jag heller. Hör här.
Webster's definierar en feminist
som en människa, inte en kvinna,
en människa, som tror på jämställdhet för kvinnor.
Jag blev chockerad att det betydde det,
för med den definitionen
skulle jag betrakta mig själv som feminist och visste det inte ens.
I alla dessa år trodde jag att det betydde sjaskig lesbisk.
Som alltid verkar vara nån...
tjej i overall: "Män försöker våldta oss."
"Inte dig, bitch. Lägg av."
Alltså, jag stödjer den feministiska rörelsen
på mitt eget sätt.
Ni gick kvinnomarschen, och jag försökte gå och stödja er,
men ingen av mina vänner ville gå med.
Jag frågade alla och ingen ville gå.
Jag provade allt: "Det finns tjejer där."
De sa: "Nix."
Så jag ringde min vän Anj.
Anj är en svart kvinna som skriver komedi och är toppen. Hon är faktiskt
den enda kvinna jag känner personligen
som betalar underhåll till sin ex-man.
Hon låter som en man när hon gör det.
"Den panka jäveln kan dra åt helvete" och sånt.
Så jag kontaktade Anj, med ett sms:
"Anj, ska du gå kvinnomarschen?"
Hon skrev tillbaka och sa, på riktigt:
"Jag hoppas de vita bitcharna blir tårgasade."
Det finns ju problem i den feministiska rörelsen.
Ända sen starten i USA har det funnits en rasistisk komponent.
När Susan B. Anthony höll sitt möte
och Sojourner Truths svarta nuna dök upp.
Läs era historieböcker.
De vita kvinnorna bad Sojourner Truth att inte tala.
De ville inte blanda ihop kvinnors rättigheter och slaveriet.
Men ni vet hur svarta tjejer är. Sojourner Truth gick fram ändå.
Hon höll ett berömt tal: "Är inte jag en kvinna?"
Just det. Och hör här.
Jag stödde metoo-rörelsen, men hela tiden
tyckte jag att de hanterade det dumt.
Det var liksom vitt.
De gick på Golden Globe
och sa: "Vi går på Golden Globe i svarta klänningar
och ger de här männen."
Bitch, det funkar inte.
Skulle Martin Luther King säga:
"Alla ska fortsätta åka buss, men bär matchande kläder."
Ni måste hoppa av bussen och gå.
På riktigt.
På riktigt. Det var en knäpp rörelse.
"Alla ska bära virkade fitthattar för att visa att vi menar allvar."
Vad fan höll ni på med?
Sen sa jag nåt om det i en special
och en bunt skådespelerskor hoppade på mig.
Jag sa: "Dra åt helvete ni med. Ni är bojkottade.
Jag runkar inte till era bilder mer."
De sa: "Vem är han att säga nåt till oss?"
Jag ska säga exakt vem jag är.
Jag är den som hoppade av bussen först
och lämnade 50 miljoner dollar på bussen och gick.
Jag höll med de här kvinnorna.
Jag höll bara inte med om hur de gjorde det.
Nej, det var irriterade som fan.
För hade de menat allvar, vet ni vad de skulle ha gjort?
De skulle ha avskedat sina agenter
och gått till postrummet
på en av de här agenturerna och hittat en kvinna
som jobbade hårt där och sagt: "Vill ni prata med oss,
prata då med henne."
Och hade de gjort det
skulle hon ha blivit stor, de hade blivit stora
och ingen hade blivit mat åt Harvey Weinstein.
Men gjorde de det?
-Ja. -Nej!
Var det deras idé? Nej.
Överraskande nog var det min.
Vad feministrörelsen behöver för att nå framgång
är en manlig ledare.
Jag tar på mig det.
Jag kan leda er kvinnor till det förlovade landet.
Jag ser till att ni får lika lön för lika arbete.
Jag ser till att ingen kränker er på jobbet.
Jag försvarar era intressen.
Det enda jag vill ha för det
är att ni suger min kuk.
Då är vi tillbaka på ruta ett, va?
Vi har nått krisens kärna.
Vad...
Vad är en kvinna?
Vad är en kvinna, idag?
Finns det ens nåt man kan kalla kvinna eller man?
Det verkar vara en fråga nuförtiden.
Alltså, kvinnor blir arga på mig,
gay-män och lesbiska blir arga på mig.
Men jag ska säga er
att transpersoner...
De jävlarna vill se mig död.
Jag har gått för långt, sagt för mycket.
Och det oroar mig.
Jag skojar inte ens.
Varje gång jag går ut på scenen är jag rädd.
Jag kollar igenom publiken och söker
efter knogar och adamsäpplen
för att se var hoten kommer ifrån.
En svart kom fram till mig häromdan
och sa: "Försiktig Dave, de är ute efter dig."
Jag sa: "Vad?"
"En hen eller flera hen?"
Innan jag ens säger nåt om den communityn
ska ni veta, och jag hoppas att ni känner likadant,
att jag inte är likgiltig
inför andras lidande.
Det finns jävliga lagar i vårt land.
North Carolina antog en lag en gång
som sa att en person i North Carolina måste använda den toa
som motsvarar det kön som står
i födelsebeviset.
Nej.
Det är ingen bra lag. Det är en elak lag.
Ingen amerikan borde behöva visa sitt födelsebevis
för att få skita på Walmart i Greensboro, North Carolina
där DaBaby sköt och dödade en jävel.
Man måste fråga sig, om man tänker på det:
Vilka är dessa lagar avsedda att skydda?
Låt säga att den ska skydda mig,
mina intressen, transfobisk komiker, Dave Chappelle.
Låt säga att jag är på Walmart och shoppar med min familj.
Jag borde berätta
att om det nånsin händer i verkligheten ska ni veta
att mina drömmar inte besannades.
Låt säga att nåt går ordentligt fel
och där är jag på Walmart med de fattiga vita
som rotar runt bland mediokra varor.
Sen går jag på toaletten.
Jag lämnar min familj och går till herrtoaletten.
Jag står vid urinoaren och pissar.
Och det här är vad den lagen gör.
Plötsligt kommer en kvinna in på herrtoaletten.
Konstigt, tänker jag.
Sen står hon bredvid mig
vid pissoaren och jag undrar: "Bitch, vad är det med dig?"
Sen drar hon upp kjolen
och drar fram en verklig, köttig kuk!
Vad tror ni att jag säger?
Tack och lov att hon är här inne med mig.
Då vet jag åtminstone att min familj är i säkerhet.
Nej, jag känner inte alls så. Det känns obehagligt.
Det hade varit bättre med en man med en vagina
som backade upp mot urinoaren bredvid.
Det skulle jag bara tycka var lustigt.
"Den killen pissar med röven av nån anledning."
"Han är väl krigsveteran. Tack för din tjänst."
Jag är inte likgiltig inför andras lidande för livet är tufft för alla.
Vi svarta fick precis vår första helgdag på länge.
Glad försenad Juneteenth till de svarta.
Juneteenth är väl en underlig helgdag?
-Ja. -Den firar
när svarta i Texarkana-delen av landet
fick veta att de var fria.
Men kom ihåg, de var redan fria när de fick veta det.
De visste det bara inte än.
En väldigt intressant helgdag.
Jag lärde mig nåt.
Det här är en häftig historia.
Senaste Juneteenth hörde jag den här sanna historien.
Det var en svart man i South Carolina
under slaveriet
som beviljades frihet av sin så kallade husbonde.
Och när husbonden gav honom friheten
gav han honom också en bit land.
Killen var genialisk.
Han var bra på jordbruk.
Han odlade landlotten framgångsrikt
och tjänade mycket pengar och här blir historien galen.
När han fick alla pengar...
köpte han slavar.
Har ni hört den förut? Det är sant.
Han var inte bara slavägare, han blev också slavuppfödare.
Han använde så grymma metoder
att även vita slavägare tänkte: "Hör du, mannen."
Han var galen, men gjorde så
för på den tiden var det så framgångsrika personer gjorde.
Han ville vara cool. Vilken jävla tragedi.
Hur kan en människa
som själv varit slav
utföra samma ondska på andra som ser ut som han själv?
Otroligt.
Chockerande nog gör de en film om honom.
Ironiskt nog...
heter den Space Jews.
Space Jews.
Poängen i historien är att den här personen följde en modell.
Modellen för framgångsrika människor
och han gjorde som andra framgångsrika människor.
Han följde vad de kallade ett incitament.
Alla har det kämpigt,
men jag är väldigt intresserad
av könskonstruktionen.
För jag är en man med barn och fru och
jag gillar den varma, våta fittan min fru har.
Jag tycker ändå att andra åsikter
får finnas.
Jag framträdde på en klubb i Oakland för 16 år sen.
Det var första gången
trans-communityn blev arg på mig.
Jag var okänd och hade avslutat Chappelle show,
på en klubb, ett hål i väggen.
Jag drog några transskämt i Oakland, för 16 år sen.
Mina pronomenskämt var inte lika trevliga som idag.
Jag gick för långt. Sa transa, visste inte att det var dåligt
och en kvinna skällde ut mig.
Hon började skrika och det var säkert en hon.
Hon kallade mig transfobisk,
ord jag inte hade hört förut. Det var knäppt.
Jag blev inte orolig, utan sneglade på vakterna:
"Ta ut henne härifrån."
Jag fortsatte showen.
Sen gick hon till pressen
och nästa dag skrev en gaytidning samma saker som hon sagt till mig.
De citerade mig fel och kallade mig transfobisk.
Jag hade aldrig hört orden förut,
men varje gång jag pratar med dem sen dess
upprepar de huvudpoängen i den artikeln.
Det jag gillar minst är frasen:
"Jag slog ner på dem."
"Slog ner på", vad fan betyder det?
Spola framåt.
Nu är det 2019.
Jag är på en fin restaurang i Ohio.
Det är Thanksgiving-veckan.
Ärligt talat, så fin är den inte, men...
det är en fin restaurang om man är vit från Ohio
som aldrig har varit nån annanstans.
Tänk er Chili's.
Jag satt i baren och tog en drink själv
och en kvinna sitter ett par stolar längre ner.
Hon var ensam, äldre och det gjorde mig ledsen att se
för det var helgdag.
Så jag sa till bartendern: "Ge kvinnan en drink från mig."
Jag försökte sprida glädje och önskar att jag inte gjort det.
Kvinnan ville prata.
Hon var trevlig, men ville prata om saker
som en kille som vill bli full
inte vill höra, som hur hon renoverade badrum.
Jag satt där och försökte vara artig.
Åh, tunnelbanekakel? Verkligen?
Sen sa hon nåt
som gjorde mig intresserad.
Hon sa: "Min dotter kommer hem i jul."
"Vad bra, jag är glad att du inte blir ensam."
Sen tjatar hon om hur bra dottern är.
Hennes dotter hade en ny agent och var i Hollywood,
i film, tv och allt.
Medan hon berättade tänkte jag att hon var rar.
Hon visste nog inte vem jag var.
Eller vad jag jobbade med,
för jag vet
vad din dotter gör i Hollywood.
Då sa hon: "Vill du se ett foto?"
"Nej, jag vill inte se det,
men vad ska jag göra?" Jag sa: "Visst, gärna."
Jag ser fotot och säger:
"Åh...
...hon är väldigt vacker."
Och när hon la undan fotot
såg hon plötsligt elak ut som om hon fått mig i fällan.
"Vad betydde det ansiktet?" Sen sa hon: "Hon är transperson."
Och jag tänkte: "Hon vet vem jag är."
Jag ogillade den fällan,
för den lät mig inte vara ärlig.
Då hade jag inte gått på det.
Jag hade bara tittat på fotot:
"Titta vilken kraftig käke, vilken Joe Rogan-nacke.
Är det en kille?
Är din dotter en man?"
Så kan man inte säga.
Det är riktigt irriterande.
Spola fram till ett par dagar senare.
Det är på onsdagen,
innan torsdagen som var Thanksgiving.
Jag satt i en annan bar
och det var inget trevligt ställe.
Den var smutsig, en sån där översta hyllan
borde vara under diskbänken.
Där de fattiga vita dricker. De som är vita som bambufacklor.
Ni fattar vad jag menar? De vita som tror på "Q"
och älskar Trump. Michigan-vita.
Jag minns att jag var på en sån bar en gång.
Jag satt där, full
och vände mig mot alla i baren
och sa: "Hej allihop, jag bjuder på drinkar."
Och de ropade: "Hurra!"
Bartendern visste att jag var full och tog mig åt sidan.
"Mr Chappelle, är du säker?"
Det skulle kosta 16 dollar.
Tuffa tider för de vita.
Och det var en storhelg.
De jävlarna var där och hade kul.
De festade och förde oväsen.
Sånt som vita för innan de ska lyncha nån,
så lät det.
Jag var full.
Jag tittade över axeln och trodde jag hallucinerade.
Gissa vem som satt i baren?
Jag trodde att jag såg i syne
och jag såg...
Trans-bitchen från fotot.
Otroligt.
Jag tänkte: "Vad gör en transperson här?
Det är riskfyllt beteende."
Hhon var med två stora starka, svarta gaykillar.
Jag kände dem inte, men de var gay.
Inte ens med kuk i munnen kunde de sett mer gay ut
än när de bara satt där.
De hade gayansikten från 80-talet. Vet ni vad det är?
Minns ni på 80-talet
när homosexuella såg förvånade ut jämt?
Stäng munnen, varför så förvånad?
Men ögonen var stora, som Jussie Smollett i strypkoppel.
Jag tänkte: "De där jävlarna sitter i skiten."
Så jag ställer mig upp,
och alla i baren gillar mig så jag ser till
att alla kan höra mig.
Jag går fram till henne och säger:
"Hej! Jag träffade din mamma häromkvällen.
Hon berättade om allt du gör i Hollywood
och jag fattar inte att nån från en sån här håla
kan uppnå allt det. Jag är stolt över dig.
Välkommen hem."
Hela baren ropade: "Hurra!"
Och jag pustade ut.
"Det borde köpa henne lite tid."
Ni fattar?
Efter ett par drinkar till skulle killarna
be henne om den fitta hon kanske inte har.
Och hon var älskvärd.
Hon sa: "Tack" och vi skakade hand
och när vi gjorde det blev hennes ansikte elakt, som mammans.
Hon sa: "Kan du sluta slå ner på mitt folk?"
Det gillade jag inte.
Jag kunde ha låtit det vara, men jag var full.
Jag sa: "Vad kan du mena, bitch?"
Jag kallade henne bitch med flit för jag ville inte röja henne.
Men hon dolde ingenting.
Hon var stolt ute ur garderoben.
Hon skällde ut mig inför alla
och skrek allt ur den där artikeln.
Du är transfobisk.
Hon klappade händerna framför mig.
"Jag ska säga dig nåt."
"Har du lärt dig det av svarta tjejer?"
"Jag ska säga dig en sak, raring."
Så irriterande.
Hon kallade transpersoner, "sitt folk".
Är det inte knäppt? "Mitt folk hit och mitt folk dit."
Jag sa: "Vad menar du, ditt folk?"
Blev ni kidnappade i Transsylvanien och fördes hit som slavar?
Hon sa: "Mitt folk har kämpat i årtionden, raring. Årtionden!"
Och jag tittade på de två svarta gaykillarna.
"Är det nåt ni behöver berätta för den här bitchen?
Clifford och Clifford?"
Jag överdriver, hon var vänlig
och vi är vänner nu, men det där gick mig på nerverna.
Det gick mig på nerverna för när folk säger det
vet jag att de aldrig sett det själva utan bara upprepar
vad de har hört.
Alla som har sett mig vet
att jag aldrig har haft nåt problem med transpersoner.
Om ni hör vad jag säger
har mitt problem alltid varit med de vita.
Jag har bråkat med de vita i hela min karriär.
Just när jag trodde att jag hade er
ändrade ni reglerna.
"Jaha?"
-Ja, din jävel! -"Tja."
Jag är en tjej nu, så behandla mig som en sån.
"Kalla mig tjej, nigger."
Så jävla irriterande.
Nej, gå hem
ikväll efter showen. Se mina specialer på Netflix.
Lyssna på allt jag sagt om den communityn.
Jag går igenom det.
Jag sa: "Måste jag delta i er självbild?"
"Diskutera det inte framför svarta."
"Svarta i Brooklyn bär klackar för att känna sig trygga."
Jag frågade: "Varför är det lättare för Bruce Jenner
att byta kön
än det är för Cassius Clay att byta namn?"
Om ni hör vad jag säger pratar jag inte ens om dem,
utan om oss och "de lyssnar inte".
Väldigt irriterande.
De har bojkottat mycket mäktigare personer än mig.
De bojkottade J.K. Rowling.
J.K. Rowling skrev alla Harry Potter-böckerna själv.
Hon har sålt så många böcker att Bibelns topplacering hotas.
Hon bojkottades för hon sa i en intervju,
och det här är inte exakt, men hon sa
att kön är ett faktum.
Då blev transmänniskorna skitarga
och började kalla henne en TERF.
Jag visste inte vad det var.
Men jag vet att transpersoner hittar på ord för att vinna diskussioner.
Så jag kollade upp det.
TERF är en akronym.
Det står för transexkluderande radikal feminist.
Det finns på riktigt. Det är en grupp kvinnor
som hatar transpersoner.
De hatar inte transkvinnor, men de ser på dem
som vi svarta ser på blackface.
Det stör dem: "Den jäveln imiterar mig."
Jag borde inte prata om det här
för jag är varken kvinna eller transperson.
Men som vi har kommit fram till...
så är jag feminist.
Just det.
Jag är med i TERF-gänget.
Jag håller med.
Kön är ett faktum.
Man måste se det ur kvinnans perspektiv.
Se på det som Caitlyn Jenner
som jag har träffat. En underbar människa.
Caitlyn Jenner röstades fram till att bli årets kvinna.
Hennes första år som kvinna.
Är inte det nåt?
Slog varenda bitch i Detroit. Hon är bättre än er allihop.
Hon hade aldrig ens haft mens, är det inte otroligt?
Jag skulle bli skitarg om jag var kvinna.
Om jag var på BET-awards och de sa:
"Vinnaren för årets nigger är... Eminem."
Mannen.
Kön är ett faktum, det är ett faktum.
Alla människor i det här rummet och på jorden måste
komma ut mellan benen på en kvinna för att vara här på jorden.
Det är ett faktum.
Alltså...
Jag säger inte det för att säga att transkvinnor inte är kvinnor.
Jag säger bara att de fittor de har...
Förstår ni?
Jag säger inte att det inte är fitta, för det vore
bortom fitta, eller omöjlig fitta, ni fattar?
Det smakar fitta, men är ändå inte det, eller?
Det är inte blod, utan rödbetsjuice.
Nu sitter jag väl i skiten.
Innan jag går ska jag berätta en viktig historia.
En av de coolaste människor jag mött
var en transkvinna.
Och det är inte en man jag kände
som blev kvinna, utan hon var trans när jag mötte henne.
Hon bodde i San Francisco. Daphne Dwarman hette hon.
Jag gjorde 18 framträdanden där,
ibland i Oakland på Dirty Hood-klubben
och hon var där, en vit transkvinna som skrattade
högt åt allt jag sa.
Särskilt transskämten, förbryllande...
för hon var uppenbarligen trans.
En kväll efter en show träffade jag henne.
Det visade sig...
att hon drömde om att bli ståuppkomiker.
Och jag var hennes hjälte.
Det var rörande. Jag kunde inte ogilla nån som
kände så för mig, så vi blev snabbt vänner.
När jag gjorde specialen Sticks and Stones
råkade jag vara i San Francisco när den kom ut,
och jag ville ha en show.
Men jag behövde en öppningsakt och kom ihåg
transkvinnan jag hade träffat, så jag ringde henne.
Jag ringde själv: "Hej Daphne, Dave Chappelle här."
Hon fattade det inte.
Jag sa: "Jag är i San Francisco."
Sen började hon prata om galna grejer
och jag sa: "Lugn, jag vill inte ligga...
Jag ringer för att jag behöver en öppningsakt till showen
och undrar om du vill göra den?"
Och hon sa: "Fan, ja!"
Jag visste inte det här då,
men hon hade bara gjort standup åtta gånger i sitt liv.
Det var inte mycket erfarenhet
och nu skulle hon öppna en show för nån som många kallar den störste.
Hon är amatör,
men i praktiken var hon väldigt professionell.
Hon kom tidigt, vilket jag uppskattar.
Jag gillar när folk är i tid.
Hon var supersnyggt klädd.
Även jag som är transfobisk sa: "Vad snygg du är."
Hon gick upp på scenen som en proffskomiker,
tog tag i micken och gick till scenkanten
och tittade ut över publiken som en gangster. Ni skulle ha sett.
Bitchen gick på i 45 minuter.
Jag överdriver inte, men showen var hemsk.
Den stank.
Stank.
Sen presenterar hon mig och
jag var som ett glas vatten efter en näve salt.
Publiken var glada att se mig.
Jag var skitbra.
Men det här imponerade på mig.
Vilken annan komiker som helst, om de hade varit så dåliga som hon,
hade smitit ut bakvägen och gått hem och gråtit,
men inte hon.
Hon gick inte hem,
utan hittade en sittplats längst fram.
När en ny komiker ser en erfaren komiker
kallar vi det en lektion.
Hon tog hela lektionen och satt där
och skrattade lika högt som alltid,
som om inget dåligt hade hänt henne.
Och jag såg hennes show. Nåt dåligt hade hänt henne.
Hon var full.
Hon börjar prata med mig på scenen,
men som man pratar till en tv när man är ensam.
Så pratar hon med mig.
Det gjorde inget för jag kände henne,
men publiken gillade det inte för hon sög.
En kille längre bak ställde sig upp
och Daphnes hår var blonderat.
Killen skrek och han var helgalen.
Han skrek: "Daphne!" Alla hajade till och spände sig.
Vi visste inte om det var en häcklare eller en beväpnad och...
Han sa:
"Matchar mattan gardinerna?"
Det var illa.
Hela publiken stönade, för det var så elakt.
Alla stönade, utom Daphne.
Hon skrattade, vilket var konstigt.
Hon tittade inte ens bakåt.
Hon sa: "Sir, jag har inte mattor.
Jag har parkettgolv." Bara så där.
Bara så där.
När hon sa det lyfte hon taket på hela stället.
Hon förlöste all spänning med det enda skämtet.
Hon hade gottgjort sin 45 minuter långa usla show.
Efter det kunde hon inte göra fel.
Jag körde mitt och hon fortsatte tala till mig.
Sen blev showen till nåt coolare än bara en show.
Den blev ett samtal
mellan en svart man och en vit transkvinna
och vi gick till botten med saker.
Allt man var rädd för att fråga, det frågade jag bara.
Hon svarade och hennes svar var skitroliga.
Publiken ramlade ur stolarna
och i slutet av showen sa jag: "Daphne...
Det där var kul."
Jag sa: "Jag älskar dig, men jag vet inte vad du pratar om."
Hela publiken skrattade,
utom Daphne.
Hon såg på mig som om jag inte var hennes vän längre.
Som om jag var nåt större, typ hela världen i en kille.
Sen sa hon: "Du behöver inte förstå mig."
Jag sa: "Va?"
Hon sa: "Jag behöver bara att du tror...
...att jag har en mänsklig upplevelse."
När hon sa det
flämtade hela publiken till.
Och jag gav henne Fight Club-blicken.
Jag sa: "Jag tror dig, bitch."
Hon sa inget om pronomen.
Hon sa inget hotfullt mot mig.
Hon sa: "Tro bara att jag är människa, så klarar jag det."
Jag tror dig, för genom sig själv känner man andra.
Sen sa jag god natt till publiken och de blev galna
och innan applåden nådde crescendot
sa jag: "Glöm inte mitt öppningsnummer, Daphne."
Publiken ställde sig upp.
Tårar strömmade ur hennes ögon,
hon fattade inte att det hände.
Jag fattade inte att det hände, för hennes show stank.
Det var en bra kväll.
Jag minns att Paul Mooney var där.
En massa svarta komiker var där.
Vi gick backstage och drack, pratade och skrattade.
Daphne stal all uppmärksamhet. Hon fick alla att skratta.
Hon gick på och berättade en massa galna grejer hon gjort.
Vi skrattade mycket och hon berättade på.
Jag såg mig omkring och tänkte: "Hon är ju rolig."
Jag sa till henne: "Du är skitrolig,
men det såg jag inte på scenen.
Du gör några fel, men jag kan hjälpa dig.
När jag är i San Francisco får du öppna för mig
och jag kan ge dig tips
och se om du kan lösa det."
Hon sa: "Menar du allvar?"
Ja sa: "Ja."
Och hon kramade mig hårt, jättehårt.
Jag sköt henne ifrån mig våldsamt, för jag är transfobisk.
Jag sa: "Gränser, bitch!"
När Sticks och Stones streamades
blev en massa transpersoner ursinniga på mig
och de drog visst in mig på Twitter.
Jag skiter i det, för Twitter är ingen riktig plats.
Och det svåraste som finns för en människa är
och gå emot sina egna
om man inte håller med dem, men Daphne gjorde det för mig.
Hon skrev jättevackert på Twitter
nästan exakt så här:
"För att slå ner på nån måste man se ner på den.
Jag känner honom och han gör inte det.
Han slår inte uppåt, han slår inte neråt.
Han slår med repliker och han är mästare på sitt hantverk." Så skrev hon.
Fint skrivet, en fin vän. Det krävdes stort hjärta
att försvara mig så där. Och när hon gjorde det
blev hon mobbad av trans-communityn över hela Twitter.
I flera dagar gick de på henne men hon höll ställningarna,
för hon är rolig.
Men sex kvällar efter den härliga kvällen som jag beskrev för er
tog min vän Daphne
livet av sig.
Ja, det är sant, mitt hjärta brast.
Ja, det var inte skämten.
Var det mobbningen
eller nåt i hennes liv,
men mobbningen hjälpte nog inte.
Jag blev så förbannad på dem och på henne.
Det kändes som om hon ljugit.
Hon sa att hon identifierade sig som kvinna.
Och en dag går hon upp på ett tak
och hoppar ner och tar livet av sig.
Helt klart
skulle bara en man göra nåt så magstarkt.
Hör på nu.
Det är svårt att höra ett sånt skämt,
men jag ska säga att Daphne skulle ha älskat det skämtet.
Det är därför hon var min vän.
Jag läste hennes dödsruna
och fick veta att hon hade en dotter i livet.
Och precis när jag fick veta det,
fick jag ett sms från Anderson Cooper på CNN.
Allt han sa:
"Jag är ledsen att höra om din vän."
Jag sms:ade tillbaka: "Ny telefon, vem är det?"
"Det är Anderson Cooper."
Så jag sa: "Jaha, jag måste hitta hennes familj."
Direkt kom ett sms
med flera telefonnummer och information.
Behöver ni nånsin ta reda på nåt som är gay,
ring Anderson Cooper på CNN.
Den killen är snabbare än Google.
Jag kontaktade hennes familj
och startade en fond för hennes dotter,
för jag vet att det var det enda hon brydde sig om.
Jag vet inte vad transpersonerna gjorde för henne,
men det känns som
att hon inte tillhörde dem. Hon var en av de mina.
Hon var komiker in i själen.
Dottern är ung, men jag hoppas jag lever
när hon fyller 21 år,
för då ska jag ge henne pengarna själv.
Och då,
kommer jag att vara redo att ha det samtal
jag inte är redo för idag.
Men jag ska säga till flickan: "Unga dam,
Jag kände din far.
Och han var en underbar kvinna."
Empati är inte gay, eller svart.
Empati är bisexuell, det måste gå åt båda hållen.
Det måste vara ömsesidigt.
Kom ihåg, att ta en mans levebröd är som att döda honom.
Jag ber er, abortera inte DaBaby.
Kevin Hart drömde hela sitt liv om att vara värd för Oscarsgalan
och när han slutligen fick jobbet tog de det bara!
Det är inte rätt.
De dödade honom inte. Kevin är stark.
Men jag är säker på att det krossade gamle Cliffords hjärta.
Det är över.
HBTQ, elementär PQYZ. Det är över.
Jag drar inga fler skämt om er
förrän vi båda är säkra på att vi skrattar tillsammans.
Det är slut nu. Jag pratar inte om det mer.
Allt jag ber er community om, med all ödmjukhet,
kan ni vara snälla och sluta
slå ner på mitt folk?
Tack så mycket och godkväll.
DET ÄR EN CHOCK ATT FLAGGAN DU SVURIT TROHET TILL
INTE HAR SVURIT TROHET TILL DIG
BLACK TRANS LIVES MATTER
SLUTA DÖDA SVARTA
SÄG HANS NAMN
JAG KAN INTE ANDAS
STONEWALL
TILL NORM
Översatt av: Madeleine Person