Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
SJEVERNI POL
Dobro jutro! Slušate Vilenjački radio. Danas imamo najviše posla u godini.
Vani su ugodna -32 stupnja i snijeg obilno pada.
Uživajte u poslu! Ho, ho, ho!
ZEMLJA
Pokrenite proizvodnju!
Alberte!
-Dobra pila. -Kupio sam je povoljno od Zubić Vile.
Išla je u banku po novčiće jedanput na tjedan.
Sto dvadeset sobovskih snaga, automatik.
-Grijana sjedala. -I zimske gume.
DJED MRAZ
Ovo je mladi Charlie Chaplin, koji je dobio polucilindar.
Nekoliko godina poslije postao je slavan glumac.
Ovo je mladi Alfred Nobel.
On je dobio šibice
i nekoliko desetljeća poslije izumio
dinamit.
-Kako se zove žena Djeda Mraza? -Sretna Božić.
Mogao si reći da ne znaš.
-Djeco! -Alberte!
-Što želiš biti kad odrasteš? -Ja?
Najbolji vilenjak u cijeloj zemlji!
Poput vas.
A ne Djedica?
To mi uopće nema smisla.
Samo leti uokolo sa svim tim darovima i gotovo nitko ne vjeruje u njega.
Možda imaš pravo.
Odat ću ti tajnu.
Ni ja ne želim biti Djedica.
-Znaš li zašto? -Ne.
-Znate li zašto? -Ne.
Jeste li kad razgovarali s gđom Mraz?
Tko želi majicu na vilenjaka Alberta?
TATRE
…pastiri u Betlehem
-Nije previsoko? -Moglo bi i niže.
Ne znaš pjevati. Nemaš sluha.
-Ne znam? -Ne, ne znaš.
Piotrek! Što radiš?
Hej!
Ne tako glasno! Koledari trebaju pjevati,
a ne rikati kao ranjene zvijeri!
-I ti si jednom bio mlad. -Kazio…
Davide! Dođi! Zapjevaj djedu božićnu pjesmu.
Ne mogu, djede! Lovimo soba! Tata nas želi spriječiti.
Kojeg soba?
Nevidljiv je. Čaroban.
Da?
Ne znam, kćeri, kako će biti u Varšavi.
Mama, samo se čini da je daleko.
Ali mali je David tako sretan ovdje.
Znam, ali kako će se razvijati ovdje?
Ondje imaju izvrsne škole, kulturne institucije.
Jedino kino ovdje uvijek je rasprodano.
Ali ovdje je tako lijepo.
Svjež zrak. Što je bolje od toga?
Opera i filharmonija su u Krakovu.
I možda napokon odraste.
Ima tek deset godina.
Ne mislim na Davida.
Ho, ho! Ovdje vilenjak Toshiro Wakabayashi.
Dame i gospodo, ove godine, baš kao i lani,
peti put zaredom zaposlenik godine je
vilenjak Albert!
Kako ti to uspijeva? Odakle crpiš božićni duh?
Želim od srca zahvaliti svim svojim obožavateljima
i ljudima na Zemlji.
Vaše divljenje i spoznaja da me volite daju mi snagu!
Oprosti, Alberte.
Malo je glupo, ali ljudi ne gledaju našu televiziju.
Ne gledaju?
Neka im bude žao. Reći ću jedno. To nije moja posljednja riječ.
Onda ti želim sreću.
Kakav sam bio?
Nije sve istina.
Ti si zaslužan za sve.
Pa, htio sam biti skroman.
Nitko te ne voli kao ti sam sebe.
Ne budi ljubomoran, u redu?
Svaki dan mislim na ljude.
Lude pustolovine Djeda Mrazova odreda.
-Ozbiljno? -Sjajna knjiga.
Uzbudljiva, krasno ilustrirana.
Pročitao sam je cijelu. I ti bi trebala.
Ali, Piotrek…
On vjeruje u te budalaštine.
Djeca će mu se smijati u novoj školi zbog tebe.
To nisu budalaštine. I ne zbog mene, zbog Djedice. Ja samo zamatam darove.
Čekaj da vidiš svoj.
Već se bojim.
I trebaš.
Mogu li jedanput i ja dobiti loš dar, kao druge žene?
Na primjer, odstranjivač koštica
ili muške čarape.
Nažalost, čarolija Božića to ne dopušta.
-Ali ovo dopušta? -O, da.
New York je zameten snijegom. Oprezno kod Kariba, moguć je uragan.
Zbog globalnog zatopljenja ove godine u Europi nema snijega.
Osim na planinskim vrhovima. Mazurija, Suwałki.
Atmosferski tlak je normalan.
Vjera u božićnu čaroliju kod djece do deset godina stabilna je.
Ali duh je na samo 90 %.
Znaš li koliko vrijede ti uređaji?
Švicarski su bili dobri.
Pozor!
Prestani zvoniti, iritantno je!
-Šefe! -Ovo. I ovo. Ovo…
-Šefe, možete li stajati mirno? -Što se događa?
Joj! Što radiš?
Crna vlas. Nitko je ne smije vidjeti.
Ali nevidljiv sam. Kako bi i mogao?
Dobro…
-Ho, ho, šefe! -Ho, ho!
Podvozje je pregledano. Sobovi su puni biogoriva.
Komet se žali na perut, Rudolf na nove potkove.
Mora ih razgaziti. Još nešto?
Albert…
-Djedice! -Ništa.
Djedice!
Dušo! Ne, ne. Čekaj! Zaboravio si drugu večeru.
-Neću imati vremena jesti! -Pojedi sve.
Celer, parena brokula.
Bez brze hrane! Kolesterol ti je visok.
-Alberte, pazi na njega. -Da, šefice!
Čuvaj se.
Svi se čuvajte.
Vilenjaci moji…
-Ho, ho! -Ho, ho!
Dobro. A sad, poletimo!
Sretan Božić!
-Sretan Božić! -Sretan Božić!
Sve najbolje, cure.
Katice, tebi želim
da se počneš slagati s Matijom.
Znam da si ljuta, ali on je bik.
Ne možeš protiv prirode.
Djede, hoće li životinje večeras govoriti ljudskim glasom?
Naravno, kao i obično.
Nakon ponoćke i ja ću razgovarati s Katicom.
-Što ona kaže? -Svake godine isto.
Mora se preseliti u veliki grad da bude blizu Opere.
Vrlo smiješno.
Katica ne govori takve gluposti.
Sviđa joj se ovdje.
Zar ne, Katice?
Hajde! Baka kaže da se piroge hlade.
-Dolazimo. -Divno.
Što da ti poželim, kćeri?
Ne znam. Da Piotr izgubi tu kapu.
Tata, misliš li da je Djed Mraz već donio darove?
Sto posto.
Čekaj. Čuješ li?
Zvončići.
Vidiš li Djedove nevidljive saonice gore?
Zbilja su nevidljive.
Gledaj. Prvi je Rudolf. Iza njega je Donner.
Komet.
Djedica je na saonicama.
Ne vidim tko upravlja njima. Neki vilenjak?
Vilenjak Albert!
Da, to je Albert!
Sretan Božić!
Sto mu sobova, što radiš?
Ljudi nas ionako ne vide.
-Zašto onda mašu? -Pa…
Otresaju zglobove jer su im ruke utrnule.
Idemo!
Pastiri dođoše u Betlehem
Liru veselo sviraše za Djetešce
Slava nebesima
Mir na Zemlji
Slava nebesima
Mir na Zemlji
Bravo!
Bravo, djeco!
Djeco, sjednimo.
Za stol, molim.
Ne!
-To je mjesto za putnika namjernika. -Da.
Ali on nikad ne dođe.
-Nikad se ne zna. -Davide, dođi.
Dođi. Da ti iskreno kažem, to se mjesto ostavlja za mrtve.
-Što? Molim te. -Oni uvijek rado dođu.
-Da. -Eno.
Ondje je teta Aurelia.
U hodniku je ujak Kornel.
-Vidjela sam ga. -Da.
Kao obično, iza božićnog drvca je…
Stara gđa Popielak!
Piotrek, ne govori djeci takve stvari.
-Onda ne može spavati. -Hania.
A ni ja.
-Možeš. -Hanka.
Hej, haj, tra la la
Rodio se Božji sin
U Betlehemu
-Miecio! -Sretan Božić!
Hvala.
-Evo pokojnog namjernika. -Da.
Sjedni, Mietek.
Hanka, Piotrek. Je li istina što ljudi govore?
-Istina je. -Jest.
-Bit ćemo na Wilanówu do Tri kralja. -U Wilanówu.
Stari vilenjak nudi mi posao u svom odvjetničkom uredu.
Takva se ponuda ne odbija.
I meni su ponudili posao.
-Da! -To je pomalo tužno, ali…
-Čestitam! -Hvala.
Sljedeći Badnjak provest ćemo u Varšavi!
-Da. Pa… -Sigurno.
Da. To jest, ne znam hoćemo li svi stati.
Hoćemo. Miecio, sjedni.
-Ne mogu. -Što?
-Moram obići još četiri kuće. -O, Miecio.
-Sretan Božić. -Sretan Božić, Miecio. Hvala.
Hajde, jedimo! Molim vas.
Ali… Samo trenutak.
-Djeco, tko je bio dobar? -Ja!
-Što si to učinio? -Gdje?
Znaš. U onoj planinskoj kolibi.
Ja? Ništa.
Nemoj to ponoviti, Alberte. Nikad više!
Hajde, Rudolfe! Naprijed, Komete!
-Ovo je za tebe. -Naravno.
Ima nešto i za Davida.
Hanka, gdje je knjiga?
Vilenjak Albert! Fora!
Super!
Zamijenila si darove?
Nisam. Sigurno je Djed Mraz.
-Jako smiješno. -Čarolija.
VARŠAVA, JEDNU GODINU POSLIJE
Odstranjivač koštica, kao što si htjela.
ZA DRAGU HANIJU
Da, šefe?
Kako ide?
-Jesu li piroge spremne? -Pa, zapravo…
Dobro onda.
Božić je važan. Nema improviziranja.
No ovo je nešto drugo. Prezentacija počinje točno u podne.
Ovo je velika prilika za vas.
-Dobro. Doviđenja. -Doviđe…
Vražji vrapci!
Kvragu!
Što radiš? Koliko sam ti puta rekao da ne diraš teleskop?
Šefe, zašto je zabranjen kontakt s ljudima?
S ljudima treba biti oprezan. Nepredvidivi su.
Vole nas! Nosimo im darove. Svake nam godine šalju hrpe pisama.
Jesi li kad upoznao čovjeka? Ja jesam, nekoliko puta.
Čudno je da nekoga tko nosi darove
nazivaju tako pogrdnim imenom.
Lopov! Ljudi, eno lopova!
Lopov! Brzo!
POLICIJA
To su opasne situacije. Za ljude, naravno.
Kuća je okružena. Vidim te, gade. Izađi, smjesta!
No ja sam se razočarao.
Kad god bi me prolaznik vidio na krovu,
čuo bih isto.
Gore! Lopov! Uhvatite ga!
Priznajem, trenutak kad stavljam darove ispod drvca doista je poseban.
No katkad se situacija može drastično promijeniti.
Imam te, gade!
Zašto noću ulaziš u odaje moje kćeri?
Sad vidjet ćeš!
Kažem ti, čarolija je korisna.
TIJUANA, MEKSIKO, 1963.
Bez obzira na vrijeme i mjesto.
Uvijek ista priča.
Drž'te ga!
Najviše me razočarao susret s Emilie.
Sretan Božić, mala moja Emilie!
-Zaboga! -A činila se kao divno dijete.
Razumijem, prošla je koja godina.
Osamdeset godina!
Dakle, ne…
Ali zar vazom?
Ali mene ljudi obožavaju.
-Tebe? -Svi su mi srdačno mahali.
Svi? Samo dvojica. I ne tebi. Nisu te ni vidjeli.
Saonice su nevidljive. Rekao sam ti već mnogo puta.
-Stvarno? -Stvarno.
Zašto su onda mahali i gledali u nebo?
Da me nisu vidjeli, ne bi mahali.
Dosta mi je razgovora!
Za, navodno, najpametnijeg vilenjaka, katkad si zbilja glup.
Idi spavati. Samo što nije Božić.
Sutra imamo puno posla.
Laku noć.
Ho, ho, šefe.
Hej, sine.
Što je bilo?
U Varšavi nema ni snijega.
Slušaj.
Kad sam bila tvojih godina,
mogla sam samo sanjati o ovakvom domu. Zar ne?
O ovakvom dnevnom boravku. Morala sam…
čuvati ovce.
Čuvati ovnove.
Musti krave.
Sjeći drva za ogrjev.
I hodati pet kilometara do škole.
Čak i zimi. Znaš?
Da. Nije bilo autobusa.
Uopće ti se ne sviđa ovdje?
Neke mi se stvari sviđaju.
Što, na primjer?
Opera je blizu.
Uza sve ovo čavrljanje,
ne znam jesam li ti rekao da sam ti naručio kostim kralja za priredbu.
-Znaš li od koga? -Znam.
Tako je.
Od čarobnog krojača.
Od najvećeg majstora za kraljevske kostime u ovom dijelu svemira.
Odijevao je čak i kralja Matiju Prvog.
-To svi znaju. -Stvarno?
To je super.
Naravno da je super!
Čekaj. Da nisi možda bolestan?
Nisam. Mama!
Da ti opipam čelo.
Izmjerimo temperaturu. Jesi li lud?
Izmjerit ću je i tebi.
Ho, ho, Alberte.
Što je bilo?
Ništa.
Ne bih rekao da nije ništa. Zašto si tako sav pokisnuo?
Ja sam vilenjak. Ovako izgledamo.
Erwine, zašto sve ovo radimo?
-Ne razumijem pitanje. -Ni ja ga ne razumijem.
Čini se da ne razumije ni Djedica.
Govori o božićnoj čaroliji,
ali samo jurca uokolo s onom vrećom i nikad ne doživi blagdane.
Imaš samo 62 %.
Sigurno je pokvaren.
Moj je život pokvaren.
Gdje je moj duh?
Kako to misliš?
Volimo ljude.
Zato im dajemo darove. Oni vole nas.
To stvara božićnu čaroliju koja nam daje…
Kako me ljudi mogu voljeti ako me nikad nisu vidjeli?
Po cijeli dan rintam.
Molim? Cijelu godinu ne radimo ništa. Radimo samo na taj jedan dan. Na Božić.
U tome je problem! Taj jedan dan u godini.
Čak i ako ne radiš cijelu godinu, jedanput trebaš odmor.
To je bit Božića. Da ne radiš ništa.
Na Božić se ne radi.
Hajde, idemo na boršč s knedlama.
Razgovarat ćemo o starim vilenjacima.
Hajmo k meni. Naručit ćemo piroge s kupusom i gledati Sam kod kuće.
Ne želim.
Odlazim!
Zar sad?
Kamo?
Poboljšati svoje zdravlje i iskusiti pravi božićni duh.
Ali…
Kamo zapravo ideš?
Ajme!
Tamo gdje mi svi mašu.
Makni se.
Michałe, lopta!
Hej, novi! Hvataj!
Slabiću.
Šefe.
Što? Što se događa?
Što je?
Hajde, gukni već jednom.
Riječ je o Albertu.
Što je s njim?
Pobjegao je.
To jest, nije baš. Odlučio je uzeti slobodno za Božić.
To jest, nije uzeo slobodno za Božić. Samo je otišao…
Biti s ljudima?
PRODAJA BOŽIĆNIH DRVACA
Što?
Zdravo!
Ho, ho! Vidim da me prepoznaješ.
Izgledate kao vilenjak Albert.
Pogodak. Možeš me zvati Albert.
Hajde.
-Povedi me u obilazak. -Oprostite!
Moi?
Kamion.
Da.
To je običan kamion. Dobro izgleda.
Bio je hit 2015. Ljudi su se otimali za njih.
Ali gdje je moj kamion?
Evo ga.
Kuća časti.
Božićni zagrljaj?
Molim lijepo.
Sve najbolje! Sretan Božić!
Zašto si tako tih?
Možete li me uštipnuti?
Naravno da mogu. Hej! Dogovorili smo se da ćemo biti na ti.
-Da. -Joj!
-Dobro sam te uštipnuo? -Malo me zaboljelo.
Prvi put štipam. Čini se da sam prirodno nadaren.
Imao je problema s duhom. Događa se.
Ali zašto se nije obratio meni?
Što bi mu ti rekao? „Radi, radi, radi.“
Imaš pravo.
Što više darova podijelimo, to je više duha.
Tako to funkcionira.
-Glupost. -Molim?
Albert je mlad, želi vidjeti svijet.
Zar ne razumiješ?
Među ljudima gubimo nevidljivost.
Pa što?
Ako želiš sakriti trbuh, vježbaj.
Prestani se rješavati stresa slatkišima. Bojiš se da će te vidjeti.
-Nije problem u mom trbuhu, nego… -Dušo, znam što te muči.
Ljudi nas se boje.
Ne, Djedice.
Ti se bojiš njih. Šuljaš se noću poput lopova.
To je tradicija.
Da, ulaziti ljudima u kuću kroz dimnjak.
Nije ni mudro ni praktično. A o tvojoj sigurnosti da i ne govorim!
Umjesto snijega, kišica.
Nedostajao sam ti, zar ne?
Jako. Mislio sam na tebe cijelu godinu.
Točno sam ovako to i zamišljao.
Moraš upoznati mog tatu. Obožava te.
Znam! Mahao mi je lani u planinama.
-Vidio si to? -Naravno.
Svi mi mašu.
Ali sjećam se tebe i tvog starog jer…
Zašto? Zašto se sjećaš mene?
Jer dobro pamtim.
Znaš da Djedica misli da su saonice nevidljive?
Ali ti si nas ipak vidio.
Tata mi je pokazao.
On vidi ono što drugi ne vide.
Osjeća čaroliju nosom i lijevim uhom.
I srcem. I srce je važno.
Tvoj je tata mudar. Sve mi se više sviđa.
I mama katkad vidi ono što drugi ne vide.
Šališ se! Vidi li sobove?
Ne, druge stvari.
Kad šalica nije čista i slično.
Hej, ti! Stani!
-Ho, ho! -Bjež'mo!
-Gdje mi je kamion? -Zašto? Rado ću se utrkivati.
Uhvati me!
Hej! Pričuvaj mi ga!
Stani!
Hajde! Uhvati me!
Čekaj da te uhvatim!
Hajde!
Čekaj! Uhvatit ću te!
Zaboga.
Hladna kupka je zdrava! Sretan Božić! Bok!
Sretni me ljudi usrećuju.
Kad me vole, odmah mi naraste duh.
Ali neće moći raditi bez kamiona.
To je dobro. Na Božić se ne radi.
Reci to mojim roditeljima. Stalno rade.
Oprosti.
Zove me tata.
Zdravo, Vaše Veličanstvo.
Golub pismonoša upravo je donio poruku
da je vaše kraljevsko odijelo gotovo.
Hvala, tata.
Brinem se što si sam.
Nisam. Vilenjak Albert je sa mnom.
On mi je najdraži vilenjak!
Pozdravi ga.
S njim ti sigurno neće biti dosadno.
-Poslije ćeš mi sve ispričati. Može? -Naravno.
-Bok. -Bok.
Divan čovjek. Tako mu se sviđam, a i ne poznajemo se?
Tata mi je pokazao saonice na nebu.
-Stvarno? -Rekao je da si ti upravljao njima.
I ja sam te vidio, ali on vidi bolje jer osjeća čaroliju.
-Lijevim uhom. -Tako je.
-I? -Zabavljaju se.
-Nitko ga još nije udario vazom? -Takvo se što događa samo tebi.
Jer sam samo ja sretao ljude.
-Nije se odao? -Tu nešto smrdi.
Ništa ne smrdi. Pitam je li se pritajio.
Ne znam. Stvorio je kamiončić, cipele i romobil.
Je li poludio?
Vilenjaci su tako dosadni i predvidljivi. Mislim da mi možemo biti prijatelji.
-Ozbiljno? -Ako želiš, naravno.
Da, jako!
Lani, kad sam ti mahao, našao sam figuricu…
-Dobio si je? -Da.
Volim figurice sa svojim likom, ali ne znam…
Obožavam je!
Dao bih sve svoje igračke za nju.
Čak sam sagradio i kućicu za nju.
-Želiš li još jednu? -Da.
Gledaj!
Verzija XXL.
Što je? Ne sviđa ti se?
Ajme! Mamino božićno drvce.
Ne sviđa ti se?
Sviđa mi se. Fora je.
„Fora“? Samo „fora“?
Htio sam reći da je… genijalna.
Nevjerojatna. Ali…
Jedna je dovoljna.
Ti si ga to naučio.
Ja?
-Tko stalno govori da ljudi vole darove? -Zar ne vole?
Znaš li koliko pisama dobivam?
-Samo iz Kine… -Jesi li ikomu odgovorio?
„Dragi čovječe, kako si? Svrati, moja će žena ispeći kolače.“
Čija žena?
-Koliko ih imaš? -Pa…
O, ne! Želiš pozvati ljude ovamo?
Zašto ne? Misliš da dar rješava sve?
Daš djetetu pametni telefon i to je to?
I Albert tako misli. Ti si loš uzor.
Nešto ovdje smrdi.
-Sobovi? -Sobovi.
Da, sobovi.
Davide.
Prijatelji smo.
Naravno!
Onda se ne srami. Ako želiš, cijeli stan može biti pun figurica.
Dosta je, stvarno.
-Ne vjeruješ mi. -Naravno da vjerujem!
Ti si najgenijalniji vilenjak kojeg sam ikad vidio.
Ne treba mi televizor da bih ostvario želju.
-Samo oraščić ili mandarina… -Imamo mandarine.
-Super! -Mnogo mandarina.
Čekaj, idem po njih.
Mandarine su puno bolje od kauča.
-Bok, mama. -Bok, dušo. Kako ide?
-Super. -Dobro si raspoložen.
Da, danas sam doživio mnogo pustolovina.
-Osjećaš li se dobro? -Da.
Mama, imaš li ti želju?
-Kakvu želju? -Bilo kakvu.
-Kako to misliš? -Samo pitam.
Zato što sam upoznao vilenjaka
koji može pretvoriti božićno drvce u…
-Što se dogodilo s drvcem? -Ništa se nije dogodilo.
Dušo, slušaj. Molim te, ne diraj drvce. Dobro?
Ni ukrase. Nisu jeftini.
-Dobro. -Ne želim da padne na tebe.
Moram ići. Volim te, mama. Bok.
Nisam mogao odoljeti i evo!
-Bubnjevi? -Da.
-Što si iskoristio? -Oraščić. Šteta što nisi vidio.
-Oraščić? -Da.
Ti si genij.
Istina.
Znaš li da ih je tvoj tata želio?
Jesi li siguran?
Da. Provjerio sam u Djedičinim spisima.
Ne znam njegovu posljednju želju zbog GDPR-a.
Sigurno nisi pobrkao tatu s nekim…
-Opet mi ne vjeruješ. -Vjerujem ti.
-Dobro. -Samo se bojim da mama…
Što s njom?
Mama je morala musti krave. I pješačiti pet kilometara do škole.
Čak i zimi.
A sad želi da tata odraste.
Tvoja mama to samo tako kaže. Vjeruj mi.
Ovo je dar za nju.
Hvala.
A ti, što želiš?
Ništa.
Ne želiš dar?
Treba mi samo kostim za priredbu.
To će riješiti tata i čarobni krojač.
Upravo je to problem u mom poslu! Čarobni krojači i internetske trgovine.
-Koliko? -Dajte mi deset.
Je li to kostim kralja?
Ne!
-Što radite? Dajte mi to! -Znate što?
-Želite li kostim pahuljice? -Vi uzmite kostim pahuljice!
-Univerzalniji je. -Kako?
Vratite mi ga, kvragu! Prvi sam ga vidio!
Molim vas. Zaboravio sam. Za mog sina.
Mislite da ga želim za sebe?
-Razgovarajmo o tome. -Ne.
-Platit ću! -Koliko?
-Koliko želite? -Pedeset.
Dobro.
-Imam samo sto. -Dobro. Sretan Božić.
Naivčina.
Pastiri dođoše u Betlehem
Liru veselo sviraše za Djetešce
Slava nebesima
Mir na Zemlji
Slava nebesima
Mir na Zemlji
Štovaše Ga…
-Zašto ne pjevaš? -To mi je prva božićna pjesma.
Ne, treća. Već znaš dvije.
Pa da.
Ali moraš ih naučiti još puno.
Na Badnjak pjevamo cijelu večer.
Zahvaljujući tebi, osjećam…
da je divno biti blizak s nekim.
Prestani.
Stvarno! Sad osjećam da želim biti blizak s mnogim ljudima.
-Imati mnogo prijatelja. -Super ideja.
Tako je! Davat ću im darove, a oni će me voljeti.
Sigurno.
Dobro, mali.
Čuvaj se.
I ne zaboravi prijatelja.
Kad misliš na mene, moj duh raste.
Mislit ću na tebe.
Dobro. Pozdravi roditelje. Idem. Ho, ho!
Ho, ho, ho!
Nisi se nimalo promijenio!
-Oprostite, ali… -Ne ispričavaj se. Samo se nasmiješi.
Daj da te uštipnem.
Što radite kod mene? Reklamirate kabelsku?
Ne. Sišao sam. Iznenađen? Što je ovo?
-Nemoj. Prvi te put vidim. -Nemoj reći da me ne prepoznaješ.
Lani u planinama pogledao si me, a i ja tebe.
Ne, sretno sam oženjen. Varate se.
Ne, pogledao si me. I mahnuo si mi. Sjećaš se?
Ne sjećam se da sam mahao nekom…
Slušaj.
Ne upotrebljavaj elastične gumice. S njima brada klizi.
-Ovo je privatan posjed. Odlazite ili… -Smiri se, stari.
Smiri se. Sutra je Božić.
Radost, čarolija… Gle, kako je lijepo!
Kompa! Idi ili ću pozvati osiguranje!
Šaljivče jedan! Sretan Božić!
Tata, upoznao sam vilenjaka Alberta!
Tko je to bio?
Vilenjak Albert! Kažem ti.
Pustio si neznanca u stan?
Davide, koliko sam ti puta rekao? Dogovorili smo se.
Rekao si da, ako dođe sob, patuljak ili vilenjak, mogu…
Da, ali to nije bio ni sob ni patuljak.
To je bio neznanac u kostimu vilenjaka iz trgovine.
Mogao je biti lopov ili još gore.
Ali on je vilenjak, rekao sam ti.
Što si mi rekao?
Da sam bio s Albertom!
Rekao si mi da ga pozdravim.
Čarolijom je stvorio bubnjeve samo za tebe.
Što?
-Što je ovo? -Pokušavam ti reći!
Upoznao sam vilenjaka i čarolijom je stvorio bubnjeve…
Ne. Jednostavno pitanje, jednostavan odgovor.
Reci mi otkud ovi bubnjevi ovdje.
Rekao si da ih oduvijek želiš.
-Ja sam to rekao? Kad? -Pa…
Ne znam kad. Djed Mraz to ima zapisano.
A tko je ovaj klaun?
Iz kutije je.
Halinka, pohvali se zlatnim naušnicama, koje sam ti darovao.
Ho, ho! Zdravo.
Ne sad! Fotografiramo se.
Hajmo! Zgodna jakna, Halinka.
-Poznaješ ga? -Ni govora.
-Kako ti zna ime? -Nemam pojma.
-Odakle poznaješ moju ženu? -Posjetio sam vas s Djedicom.
Obećala si da se više nećeš viđati s njim!
-I nisam. Svratio je samo jedanput. -Doći će sutra.
-Gade! -Što radiš?
Sad znam!
-Sve znam! Sredit ću te! -Smiri se.
Kako to da ne poznaješ Alberta?
-Mahao si mu lani! -Ja?
Da! Pokazao si Djedove saonice na nebu i rekao da njima upravlja…
Dobro, Davide.
Obojica smo se uznemirili. To nije dobro.
Smirimo se. Reci mi opet, ispočetka.
Odakle poznaješ tog čovjeka?
Vidjeli smo ga na nebu.
Zapravo, ti si ga vidio.
Danas je pao s neba i udario ga je kamion.
Srećom, pretvorio ga je u igračkicu.
Ali vozač kamiona ipak se naljutio…
Gdje je drvce?
Ho, ho, ho!
-Baška? -Justyna? Nisam te vidjela sto godina!
-Nazovi me. -Nemam tvoj broj.
Čekaj…
Ho, ho! Mogu li ja dobiti tvoj broj?
-Zašto? -Znaš, da se povežemo.
Zbližimo se, osjetimo blagdansku čaroliju.
U mom se kraju povezujemo na tradicionalan način…
Što sam rekao?
Kao da nemamo važnijih troškova, a ti kupuješ bubnjeve?
Deseti i posljednji put, nisam ih kupio. Došao je neki tip i…
-Vilenjak Albert. -Davide.
Čini se da je uzeo drvce i ostavio bubnjeve.
Vilenjak Albert? Ali znam da si htio bubnjeve.
Stvarno, tata? Jesi li?
-Ne, nisam. -Zašto lažeš?
-Prije dvije godine… -Rekao sam možda, kad odem u mirovinu.
Dobro. Sad želiš u mirovinu?
Mogu podnijeti sve.
Ali prestani mi lagati i reci istinu.
-Koliko su stajali? -Ne znam.
-Toliko da si morao prodati drvce? -Nisam, časna riječ.
Vilenjak je to učinio! Prvo je drvce pretvorio u kip,
a onda oraščić u bubnjeve. Zato što vilenjaci moraju…
-Zato što ti je tata to rekao. -Nisam!
Jesi!
Da vilenjacima treba nešto
da bi to pretvorili u nešto drugo.
Ne znam što se dogodilo.
Pred vratima sam vidio nekog sumnjivog tipa s…
S našim drvcem.
Ne!
Ali uzeo ga je, zar ne?
Zar ga je stavio u džep?
Tata, to je sigurno bio džep bez dna!
Tata mi je rekao da na Sjevernom polu…
Bože dragi! Dosta mi je tatinih priča.
-Mama ima pravo. -Ne ulizuj mi se!
Počni govoriti istinu.
I skini tu blesavu bradu.
U štalicu, hej, pastiri U štalicu, čudo ćete naći
Sin Božji u jaslama leži…
Jadnik.
Roda ljudskog spasitelj
Pjevajte, anđeli, pastiri…
Hajde, ljudi!
Hej! Dolazi Božić!
Vilenjak Albert došao je iz čarobne zemlje.
Hajde! Donio sam vam darove. Što je? Ne voliš darove?
-Mama! -Ne gledaj, dušo.
Želiš lutku koja govori?
Ili električni romobil? Je li? A vi?
Kartu, molim.
Mirek, nema jednostavnijeg objašnjenja.
Imam bradu od rođenja. Svi je imaju.
-Problem je što mi je netko… -Tata!
…zalijepio bradu na bradu.
Tata!
Mislim na dlake. Što ti nije jasno?
Pokušajmo opet. Jednostavno pitanje.
Misliš li da bih mogao skinuti bradu razrjeđivačem…
-S brade? -Ali to je…
Da je počešljam?
Znaš što? Idiot.
To je prava brada. Narasla ti je.
Sine, razmisli malo. Razmisli.
Kako je moguće? Znaš li koliko treba da naraste?
I zašto je sijeda ako mi kosa nije sijeda?
Ali Zubić Vila…
Ne postoji stvarno. Već si dovoljno velik da to znaš.
Ne postoje ni vilenjaci ni Djed Mraz?
Ne, žao mi je.
Kako si onda vidio Djedičine saonice?
Nisam.
-Ali rekao si… -Izmislio sam.
Poludjet ću…
Davide, trebam tvoju pomoć. Dođi.
Zatvorit ću oči,
izbrojiti do tri, a ti povuci bradu najjače što možeš. U redu?
Dobro.
-Ali ako je to djelo vilenjaka… -Nema vremena za raspravu.
Na tri. Spreman? Jedan, dva, tri!
-Želiš mi otkinuti glavu? -Zašto lažeš?
-Vidio si saonice. -Piotrek!
Ovdje sam!
Što je sad?
-Kupio si makarone? -U torbi su. Četiri vrećice.
Da? Vidim samo čokoladu. Punu vrećicu čokolade u obliku vilenjaka.
Trebam li se zabrinuti za tebe?
Možda je netko uzeo moju vrećicu.
-Koliko prstiju vidiš? -Četiri?
Nisi siguran?
Lopov je uzeo i Davidov kostim za priredbu?
Kostim nije dobar?
Dobro.
Što? Stavila je lokot na hladnjak?
Da još ne mogu jesti hranu za Božić.
A onda će reći: „Jedi, Stefane. Da ne propadne.
Pripremila sam to za tebe.“
I tako svake godine.
Ako ne skapaš od gladi,
pozli ti od prejedanja.
Ne možeš provesti blagdane kako želiš?
-Kako želim? -Da.
Šališ se?
Znaš li što bih želio raditi?
Ne znam. Samo Djed Mraz ima pristup ljudskim željama.
Djed Mraz?
Ne.
Dobro. Da Djed Mraz zbilja postoji,
ne bih sjedio ovdje, nego bih bio u barci.
U maloj barci,
za jednu osobu. Bez obitelji.
Samo bih pecao. Sam.
Sam bih popio pivo
i uživao u miru.
To je tvoja želja?
Da, tako je.
Stefane!
Oprostite. Jesi li možda vidjeli…?
Halo? Stefane, gdje si ti?
-Draga… -Zaključao si se u toalet?
Ne. Još gore. Mnogo gore!
-Trebao si me čekati ovdje. -Vraćam barku!
-Jeste li ulovili što? -Možete li mi pomoći?
Lijepa barka.
Hvala.
-Želite li je u zamjenu za jaknu? -Jeste li poludjeli?
Barku za jaknu!
Uzmite je!
-Jeste li sigurni? -Nikad sigurniji.
Gospodine!
Kamo je otišao?
Koliko?
Četrdeset. I dalje pada.
Sišao je s uma.
Alberte, nemoj. To nije pametno.
Želi nekim ljudima dati auto.
Bolje nego glačalo.
Kako to misliš? Htjela si glačalo.
Spomenula sam ga prije 134 godine i otad samo to dobivam.
Trebala si mi reći.
Mislio si da mi trebaju 134 glačala? Dušo, gdje ću s njima?
Moramo li baš sad o tome?
-Što? Ne, ne želim ga! -Što izvodiš?
Htjeli ste petaka za kartu doma.
Autom je brže.
Boguše, zvizni ga.
Stani. Što ako je svinja pandurska? Pogledaj mu uši.
Ja nisam svinja, ja sam vilenjak.
Odakle si ga maznuo?
Stvorio sam ga čarolijom.
Zašto ne stvoriš petaka za kartu?
Ne znam čaroliju za novac.
Čekaj…
-Hej! Jesi li lud? -Hajde.
Možda bismo se trebali provozati.
Pogledajte! Kamo je otišao?
Rekao sam ti da ga zvizneš.
-Jesi. -Što ćemo s ovim?
Dat ćemo ga nekomu.
Crkvi.
Oho! Izgleda kao bakina i djedova kuća.
Oprosti što sam se uzrujao. Nisam trebao.
Obećavam da neću više nikad. Samo mi reci istinu.
Tko je to bio?
Već si velik dečko. Mislim da bi trebao znati nešto.
Djed Mraz nije stvaran.
Nisu ni vilenjaci.
Znači, ove godine nema Badnjaka?
Molim? Ne. Zašto ga ne bi bilo?
Badnjak bez Djedice i vilenjaka?
Bez brige, dobit ćeš dar.
Smisao Božića nisu darovi. I sam si mi to rekao.
I još nešto. Nije dobro.
Ne znam kako, ali pogriješio sam.
Za sutrašnju priredbu kupio sam ti kostim zeca.
Čarobni krojač ne griješi.
Čarobni krojač ne postoji. Davide, ja sam ti kupio taj kostim.
Čarobni krojač svake mi godine šije najljepše kostime.
Ne. Mama i ja izrađivali smo kostime.
Ove godine nismo imali vremena. Razumiješ?
Pa… Nemoj ostati dugo budan.
Ne znam. Posvuda osjećam miris sobova.
Što radiš?
Popravljam grijanje.
Sada to radiš?
Albert je otišao i sad si majstor? Trebao bi otići onamo.
-Kamo? -Znaš, u ljudski svijet.
Zar ne vidiš da sam zauzet? Zar ne vidiš?
Ne popravim li ga, smrznut ćemo se!
Što ako vilenjak izgubi duh?
Pretvorit će se u igračku i smanjivati se
sve dok ne nestane.
Ne mogu se klonirati.
Ali…
Što sad?
Smjesta to popravi!
-Mrzim koristiti čaroliju. -Sutra ujutro idemo u ljudski svijet.
-Kako si znao? -Što?
Što sam sad skrivio?
Sviđa mi se to kameno lice.
Što je ovo?
-Moj rukopis. -Ma nemoj!
Kako da otvorim?
Ne znam.
-Unutra je karta, zar ne? -Kakva karta?
Tata bi mi uvijek dao kartu i onda bih morala naći blago.
Isuse. Kakvo blago?
Gusarsko blago!
Ne pretvaraj se da ne znaš što je unutra.
Hania…
Volim te, ali…
Evo karte!
Kako da je otvorim?
Ponovi.
-Što? -Ono što si rekao.
-Reci. -Rekao sam da te volim, ali…
Ti si najbolji, najdivniji,
najčarobniji čovjek kojeg sam upoznala u životu.
I ja tebe jako volim.
Nešto sam razmišljao. Možda bismo trebali opet dijeliti šibe.
Možda je to danas pomalo kontroverzno,
ali nekoć je dobro funkcioniralo.
Prestani. Ne možeš nekomu dati šibu.
Mogu! Da samo vidiš što ljudi daju jedni drugima.
Zaslužili su šibe.
Uostalom, vidjela si kako se ponašaju prema Albertu.
Albert ima najveći ego od svih vilenjaka koje poznajem.
Otkako je postao uspješan, misli samo na sebe.
Ali trudi se. Dijeli darove…
Zašto? Jer želi da ga vole. To nije dobro za duh.
Sad si stručnjakinja za duh?
Da znaš, i jesam.
Da bi osjetio duh, moraš voljeti.
Koga? Ljude? Znaš kakvi su.
Ratuju, uništavaju prirodu.
Kad vide Djeda Mraza, udare ga vazom!
Spavaj.
Kad se toga sjetim, počnem se tresti…
Spavaj. Ujutro nas čeka dug put.
Bila sam blesava. Oprosti.
Bila sam pod stresom.
Zaboravili smo sanjati, zabavljati se i postali tako
dosadni i obični.
Super je što si kupio bubnjeve.
Bor, smreka, ogradica…
Sve si detaljno nacrtao.
Što si sakrio ondje?
Ne znam.
Pođimo sutra u planine k mojim roditeljima
da im čestitamo Božić.
Ja imam prezentaciju, a ti sastanak.
Ništa od toga.
Nitko neće doći na Davidovu priredbu.
Zašto smo se preselili u Varšavu?
Ti si to htjela.
Zbog posla.
I ondje smo imali posao.
-Nismo mogli plaćati kredit. -Kredit? Za što?
Da se preselimo u Varšavu.
Nije li to malo glupo?
Da budemo bliže Operi.
Piotrek…
Što se događa? Opet mi raste brada?
Ne.
Sjajno si izgledao s bradom.
Da?
Hvala.
Odlično. Nedostaju ti još kruna i žezlo.
Da mu odrežemo uši?
Ne, ne treba.
Ako ne želiš ići na priredbu,
nema problema, napisat ću ti ispričnicu.
Ali želim ići.
Želi ići.
Priredba će biti i dogodine.
Ali moj je kostim sašio čarobni krojač.
Da! Onaj koji je šio i za kralja Matiju.
Stvarno izgledaš…
Izgledaš divno!
Poseban si i jedinstven.
Mama te puno voli. Držim ti fige.
Zahvali tati na sjajnom kostimu.
Hvala, tata.
Nema na čemu. Možeš li pričekati u autu?
Hajde. Odmah ću doći.
Uši gore!
Ja ću to uzeti.
-Želiš da mu se rugaju? -Najvažnije je da on vjeruje.
-Znaš kakva su djeca. -Piotrek, a bilo je tako lijepo.
Opet kvariš raspoloženje.
-Možda ga je stvarno sašio čarobni krojač. -Da, sin Djeda Mraza i Zubić Vile.
Čuvaj se, tata.
A da pođeš sa mnom na posao?
Pripremit ću ti toplu čokoladu s puno šlaga, kako voliš.
Ne, bit ću dobro. Čarobni krojač zna što radi.
Sine, ja sam ti kupio taj kostim.
Nema čarobnog krojača.
Ni vilenjaka.
Nema ni čarolije.
Ne znam zašto to kažeš, ali svejedno te volim.
I ja tebe.
-Sretno. -Hvala.
Hej, novi. Pogriješio si blagdan.
Fora su ti uši. I ja bih jedan par.
-U tom grmu leži zec! -I to uskrsni!
Nije bilo kostima magarca? Morao bi u magareću klupu.
Ne treba mu kostim za to.
Prekinite, djeco! Dosta.
Počinjemo.
Spremni?
To je tvoj kostim?
Došli smo vam radost donijet'
Hej, koledari, koledari
Nosimo vam radosnu vijest. Pronesite je po cijelom svijetu.
-Bez brige, mi to možemo. -Ali kako?
Dolaze tri mudraca. Gledajte, evo ih!
Dobro došli, kraljevi, veliki vladari.
Dobro došli!
Zašto Vaše Veličanstvo ima tako velike uši?
Da bolje čuje, valjda. A rep? Pa, sigurno…
Ova je kostim sašio čarobni krojač!
Gdje je on?
Triput sam mu rekao da je prezentacija točno u podne.
-Nisam li? -Jeste.
-Auto mu je ovdje. -Auto ne drži prezentaciju.
-Možda je morao ići na… -Kamo?
-Tratiti klijentovo vrijeme? -Na zahod.
Otpustit ću ga. Gotov je.
G. Kosmala!
Jako mi je žao, šefe.
Jučer mi je neki tip stavio nešto na bradu.
Nešto za rast brade, valjda.
Nešto jako. Ne mogu je se riješiti.
To jest, mogu, ali naraste ponovno.
Znam kako to zvuči. Ujutro ću dati otkaz.
-Taj tip… -Koji tip?
-Taj koji… -Da.
Taj. Ima li nešto i za glavu?
Mislite, za um?
Ne, protiv ćelavosti.
-Mislim… -Dobro.
Brzo se obrijte. Razgovarat ćemo poslije sastanka.
Hvala na pomoći.
Nema na čemu. Tomu služe prijatelji.
Nisam mislio da ćeš se vratiti.
Mnogi te vole i trebaju.
Nisam siguran. U mom je svijetu drukčije.
Bio sam vilenjak godine pet puta zaredom.
Mogu li se snaći bez tebe?
Sumnjam. Stvarno ti se sviđam?
Da, jako. Svima se sviđaš.
„Svima“.
Što tražiš da bih ti se sviđao više nego njima?
Ništa više, mislim.
Ne napredujemo.
Mora postojati nešto. Ne znam…
Samo želim provoditi vrijeme s tobom. Dovoljno je da smo zajedno.
Malo si čudan.
Mama kaže da nisam čudan, samo poseban.
Za što se spremaš? Za bal? Mraze!
-Draga, provjeri što želi David. -Što misliš da radim?
David Kosmala. Kosmala, David…
-Evo ga! -I?
Napisao je da želi da susjedov pas krepa.
Eto. Vidiš? Takvi su ti ljudi.
Ne, čekaj. To nije on.
„Kosmala, David. Tri kutije cigara.“
Cigare? Ima tek 11 godina!
Ne, čekaj. David Kosmala,
New Jersey, 64 g.
Što si to odjenuo?
Što? Ovo je kostim.
-Ne mogu ići kao Djed Mraz. -Zašto ne?
Pa da me udare vazom u glavu?
Daj mi to. Da vidimo.
Kosmala…
-Ma pogledaj to. -Što je napisao.
Sve je spremno, šefe.
Ho, ho!
Lažnjak!
Hvala.
Gle!
-Sviđa li ti se? -Jako.
Ho, ho, ho! Sretan Božić!
-Ima 16 %. -Kvragu. Idemo!
Ne govori „kvragu“. Ti si supruga Djeda Mraza!
A ne nekog vodoinstalatera?
-Razumijete se u vodoinstalaterski posao? -O, da. Jako dobro.
-Uvijek je htio biti vodoinstalater. -Stvarno?
To mi je hobi. Od izuma cijevi, dakako.
Krenimo već jednom!
Imaš li vrućicu?
Ne, dobro sam.
Ne osjećaš se dobro?
Opao mi je božićni duh.
Ali zašto?
Jer sam htio provesti pravi Božić s tobom.
-Rekao si da ti se sviđam. -I sviđaš mi se.
Kad mi duh padne, postat ću igračka i nestati.
Čekaj, smislit ću nešto!
Možda će nam tata pomoći?
Da, to je to!
-Svidjeli su mu se bubnjevi? -Da!
Da, jako.
Rekao si da osjeća čaroliju,
ali kad sam ga sreo, nije izgledao sretno.
Zato što… Tata često ne izgleda sretno.
Ali zna biti sretan.
Super. Već se osjećam bolje.
Uzdamo se u tvog tatu.
Šefe, da sletimo u centar?
Jesi li lud? Prepoznat će nas.
-Gdje onda? -Skakat ćemo po dimnjacima.
Ne, ja neću skakati po dimnjacima. Ne dolazi u obzir!
Kažem ti, dimnjaci su najsigurniji. Vjeruj mi.
Molim te, Mraze!
Gdje je?
-Čini se da je iskočio. -Vidim da jest!
Vodoinstalater u dimnjaku. Kakav svijet.
Izludit će me.
Dobro.
Najam Djeda Mraza. Izvolite?
Znate što možete dobiti sutra?
Nazovite nakon Tri kralja.
Čemu ta vika?
Malo pristojnosti! Želite Djeda Mraza na Božić? Nemamo dovoljno ljudi.
Odakle si se ti stvorio?
-Ja sam… -Vidim! Imam oči!
Odjeven kao vodoinstalater.
Badnjak je, nije Uskrsni ponedjeljak. Ime?
-Mraz. -Mraz. Gdje je kostim?
Brada, dobro. Kapa?
-Evo je. -Ajme! Tko te angažirao za ovaj posao?
-Nisi ti za Djeda Mraza. -Ho, ho…
„Ho, ho“ ne pomaže. Idi po kostim Heroda.
-Ali Herod je bio niži… -Oprostite!
Oprostite. Ovo je moj muž. Vodoinstalater.
-Zvali ste ga? -Ne.
-Gibamo. -Polako! A brada?
Koji dobar vodoinstalater nema bradu?
Hajde, dušo.
Čekajte!
Da si u kostimu Djeda Mraza, nitko ne bi buljio u nas.
To je naša brada! Vrati je!
-Što vi gledate? Na posao! -Dobro.
Krasno.
Tip nam je ukrao drvce, a ti si ga pozvao doma?
-Čekaj… -Što da čekam?
Čekaj malo…
Hania, zbog te sam brade gotovo izgubio posao.
-Znam. -Ja sam zamijenio drvce.
Kako si ga zamijenio?
Pretvorio sam ga u bubnjeve.
Albert je nedužan.
I nije vilenjak.
-Prestani lagati! -Pusti ga da govori.
Kako si ga zamijenio?
Pa, našao sam čaroliju na internetu i…
Upalilo je.
Ali neće se ponoviti. Časna riječ.
Davide, molim te. Ne postoje ni vilenjaci ni čarolije…
Stani. Gospodo!
Prvo, tko je tvoj prijatelj?
Nema kamo na Badnjak. Siromah je i beskućnik.
Dakle, on je uzeo drvce?
Nije ga uzeo!
Bacio sam ga u kontejner i…
Ukrao bubnjeve.
Ukrao si ih?
Pa da. Izgubio sam moralni kompas i ukrao ih iz trgovine glazbalima.
Prijatelj te natjerao na to?
Ne, nedužan je. Nije znao ništa o tome.
Zbog mene je tati narasla brada.
-Pozvala si nekoga? -Ne.
Čuj. Je li tvoj prijatelj vilenjak?
-Molim? Mama! -Možeš mi reći.
On je običan dječak. Siroče.
Stan mu je izgorio. Izgubio je ključeve. Nema struje.
On je tipični putnik namjernik
za kakvog smo ostavljali prazno mjesto za stolom.
-Dobar dan. -Dobar dan. Gledajte.
Ovo je David učinio mom sinu.
-Izvukao mu je uho. -Gurnuo me.
Dušo, guranjem ti ne bi izvukao uši.
Morao je jako povući. Neću prijeći preko toga.
Modrice i ogrebotine još nekako. Znamo kakvi su dječaci.
Ali izvući nekomu uho?
-Ta-da! Sviđa ti se? -Moraš pobjeći.
Zašto? Znaju da sam Djedov vilenjak sa Sjevernog pola?
Zabrljao sam, razumiješ?
Možeš li mi pomoći?
Tata želi još jedne bubnjeve?
Ne! Otišao je na policiju i mama bi mogla doći svaki čas.
Nije jako visoko. Možeš ti to.
Baš. A kamo bih otišao? Ti si mi jedini prijatelj.
Svi te vole!
Nitko me ne voli! Znaš li kako su grozni ljudi?
-Onda idi na Sjeverni pol. -Ne mogu. Izgubio sam duh.
Ti si najbolji vilenjak!
Bio sam najbolji vilenjak. Joj!
Bio sam tako slobodan i nacrtao ovo.
Identičan je.
Samo…
Brkovi su bili ravniji, a brada u obliku slova „U“.
-Dobro. Što se tiče ušiju… -Da?
Predlažem da posjetite…
-Kako se zove liječnik za uho? -Ne znam.
-Otorinolaringolog. -Da.
Ne. Kao prvo, ovaj čovjek…
Ne on, njegov sin.
Izvukao je uši mom Sebeku.
Ne, to nije bio moj sin, nego neki neznanac,
kojeg sam spomenuo dok sam govorio o bubnjevima.
Kako bilo, preporučujem vam
da posjetite otorinolaringologa.
A sad, brada.
Hvala. Što se tiče brade,
predlažem da se obratite… Kako se zove liječnik za bradu?
To ne znam. Dermatolog.
-Frizer. -Frizeru. Odnosno, brijaču.
No na vašem bih mjestu pričekao
da vam brada ponovno naraste jer sad ne vidim problem.
Da, zato što sam je obrijao!
Ali opet će narasti. Kao svaki put.
I to ne polako, nego iznenada!
I to golema! Učas!
Davide!
Davidek?
Piotrek…
Moramo do kuće moje bake i djeda.
To neće pomoći. Nemam više duha.
Ne budi plačljivac!
Vidjet ćeš pravi Badnjak.
Kad osjetiš božićnu čaroliju, vratit će ti se duh.
Da bar mogu stvoriti helikopter
ili mlažnjak s vertikalnim polijetanjem i slijetanjem!
-Pa hajde! -Ne mogu!
Vidiš? Moramo raditi ono što ljudi rade.
-Hajde. -Kamo?
Hajde! Stopirat ćemo.
„Dragi roditelji, moram pomoći vilenjaku Albertu.
Potražit ću pravi Badnjak. Ne brinite se. David.“
Ja sam kriv. Pričao sam mu te gluposti.
Kriv si što ga nisi slušao. Pametan je i razuman. Ako kaže…
Hania, vilenjaci ne postoje!
Dobro. Ali trebali bismo mu pokazati da mu vjerujemo. Nisi ga ni slušao!
Što da slušam? Priče o Djedu Mrazu?
Vjerovao je u tvoje priče.
Piotrek.
Opet?
Vjerujem mu.
Da, baš.
Ho, ho.
Ja sam vodoinstalater.
Oprostite na smetnji, ali tražimo vilenjaka.
To jest, svog sina,
koji tvrdi da je vilenjak, ali i on je vodoinstalater.
Prije dva dana otišao je u Varšavu i koliko znam…
Krasna brada. Baš kao u…
Vodoinstalatera.
Pahulje su bile lude za mnom. Da ne spominjem male vilenjake.
Bio sam vilenjak godine pet puta zaredom.
Pet godina! A vi?
Alberte, prestani dosađivati gospodinu. Ispričavam se zbog prijatelja.
Vjerujete li u vilenjake?
Čvrsto.
Učinio sam toliko dobra za ljude. Toliko!
-Stanite ovdje! -Što je?
Pomogao sam onom čovjeku! Promijenio sam mu život. Stefane!
-Moramo ići! -Čekaj!
Stefane? Prepoznaješ li me?
-Ne. -Stefane!
Stefane, čekaj!
Ne boj se!
Stefane!
Hej! Stanite!
Gospodine, čekajte!
Ajme! Stanite! Hej!
Eto zahvalnosti!
-Stat će nam netko drugi. -Baš!
Zašto si mi mahao? Da nisi…
Za sve si ti kriv! Shvaćaš?
Albert je njihov sin. Vjerojatno je on pobjegao s Davidom.
-Za vas. -Hvala.
I mi smo jako zabrinuti. Uzmi.
Mraze, smiri se, dušo.
Moj muž ima traume od…
Mislim da znam kamo idu.
Kamo?
Djedu i baki. Razmislimo, logično je.
U pismu spominje pravi Božić.
Najljepše je blagdane proveo s mojim roditeljima.
-Je li daleko? -U planinama.
Pjevao je pjesme i dijelio oblatne sa životinjama.
Lani su on i moj muž vidjeli Djedičine saonice na nebu.
Nismo ništa vidjeli, već sam ti rekao.
-Ne sad. -Nisam ni ja.
Eto. Ni on nije vidio ništa.
Moramo otići onamo. Ako kako?
Trebali bismo ići… Što ja znam?
Autom. Rado ćemo vas povesti.
Da, autom. Super. Ho, ho.
Još malo.
Ne mogu.
Nastavi! Ljudi ne odustaju.
Ja nisam ljud i hladno mi je.
Pogledaj što imam na sebi!
Je li to sašio čarobni krojač?
Onaj kojeg poznaje tvoj tata. Zubić Vilin bratić.
Dobro. Sami ćemo proslaviti Badnjak.
Čekaj ovdje.
Odmah se vraćam.
Je li Albert vilenjak?
Jer vaš muž ne izgleda kao vodoinstalater.
To mu je omiljeni hobi.
Ali njegovo je zanimanje…
-On je specijalist za… -Božićne dostave.
Moglo bi se reći.
Da. To je težak posao.
Jedanput na godinu. Inače je slobodan.
Nemate pojma kako je to kad vam je muž cijelu godinu doma.
Blaženo vodoinstalaterstvo.
Jeste li vi Djed Mraz?
-Ja? Ne. Zašto to misliš? -Prepoznala sam vas po bradi.
I on ima bradu.
Ali on je vodoinstalater.
Pusti ljude na miru.
Ne, u redu je.
-Hvala. Sretan Božić. -Također. Idemo.
Sretan Božić.
Broj pet, molim.
Gospodine Djedice!
Volim vas.
Hvala.
-Još nešto? -To je sve.
Dolazite li vi često
ovamo, na Zemlju?
Pa, zajedno…
Ovo je prvi put još od 86. g.
Prije Krista.
Moj muž dolazi češće. Malo se boji.
Otud dimnjaci i nevidljive saonice.
Osjetljiv je.
Mislila sam da voli sve ljude. Osobito malu djecu.
Da, voli sve. To i jest njegov problem.
Bez njegove ljubavi, ne bi bilo božićne čarolije.
Ona proizlazi iz njegove velike ljubavi.
Da vas pitam.
Izaziva li neka posebna mješavina nagli rast brade?
Preporučio bih vam vrapčju kremu.
-To je ptica. -Da, znam.
Radi se od izmeta?
Da, od izmeta. Jasno.
Pitam za svog šefa, koji ćelavi.
-To nije čarolija. -Ne, nisam mislio na čaroliju.
-Ne? -To je specijalnost moje žene.
-Među nama? -Naravno.
Nedavno je počela vjerovati u Djeda Mraza.
Da.
Mogao bi mi pomoći.
Kako? Više nemam moći.
Ne mislim na čaroliju.
Ne možeš se cijeli život oslanjati na čaroliju.
To bi bilo prelagano.
Lagano?
Hladno mi je.
Uskoro će biti toplo.
Alberte, usredotoči se.
Zamisli da…
Ne.
-Stani ovdje. -Zašto?
Podijelit ćemo božićnu oblatnu.
To je čokoladica.
Ne, to je božićna oblatna.
Želim ti da budeš sretan.
I zdrav, bogat i sretan u ljubavi.
I sve što poželiš.
Kako divan Badnjak!
Ajme, koliko ljudi!
Eno tete Aurelije.
Vidio sam ujaka Kornela u hodniku.
Iza božićnog drvca je stara gđa Popielak.
Mrtvi su, ali uvijek su s nama na Badnjak.
Stvarno ti se sviđam.
Jedi. Sad je na redu šaran i poslije njega božićni pšenični puding.
Pa makovnjača.
Onda ćemo pjevati božićne pjesme.
Sjećaš se? Naučio sam te.
O, maleno, maleno djetešce
Poput malene rukavice
Ili možda, možda
I manje od nje
Pjevajte i svirajte Mu
Maleni, maleni
Pjevajte i svirajte Mu
Maleni, maleni
Kaška! Dušica mi se vratila!
Dušice…
Ljubavi, jako mi je žao. Slušaj.
Što li sam proživio!
Oprosti, iscrpljen sam.
Oprostite, kako da izađem odavde?
Što? Osiguranje!
Možete li mi pomoći?
Mraze.
-Da? -Brada.
Vidim.
Žao mi je. Jesi li dobro?
Drži se.
Iza onog je brda.
Prava večera na Badnjak.
Ne neka čokoladica.
Samo se drži.
Alberte!
Djede!
Sinko, što radiš ovdje?
Tata! Piotrek, evo Davida!
-Da? -Davide!
-Djede! -Sinko!
Davide!
Sam je.
Vidim.
Gdje je božićno drvce? Imela? Piroge? Sijeno ispod stolnjaka?
Dušo! Gdje si bio? Jako sam se brinula!
-Što te spopalo? -Ne viči na njega!
Ne vičem. Prehodao je cijelu Poljsku!
Davide!
-Čekaj! -Je li večera spremna?
Imela?
Davide, dušo!
A piroge? Sijeno ispod stolnjaka?
Božićno drvce? Imela?
-Ne. -Zašto?
Davide!
-O, Bože! -Davide!
Davide, dušo, gdje je Albert?
I što ćemo sad?
-Sretan Božić. -Ho, ho.
Tako si malen.
Bit će dobro.
Kako je Albert mogao nestati?
Nitko ne nestaje. Nazovimo policiju.
Već si bio ondje.
-Želiš da ostane na tome? -Ne. Samo se smiri.
Albert… Ne, vratit će se. Sigurno.
Ove godine nema večere na Badnjak. Sami smo.
Bilo bi šteta posjeći drvce samo za nas dvoje starih.
Mama, prestani.
Ne, hvala. Moram ići.
-Dužnost zove. -Dužnost? Badnjak je!
Neki moraju raditi, zar ne?
Učinite nešto!
Tata, donesi imelu!
Bako, napravi piroge!
-David… -Proslavimo Badnjak! Hajde!
Samo što nisi… Prestani hodati uokolo!
Piotrek, čekaj.
Moraš mu vjerovati.
Gospođo Mraz i gospodine Mraz.
Ne možete ostaviti Alberta.
Više ga nema.
Koga nema?
Vilenjaka.
Zar ne vidiš da je ovo Djed Mraz?
Što? Mama, stvarno. On je vodoinstalater.
Slučajno se zove Mraz. A vi… Oprostite, zaboravio sam.
-Gđa Mraz. -Gđa Mraz, vodoinstalaterova žena.
Naravno.
Teško drvce.
Alberte!
Ne želim te ostaviti.
Ne želim da odeš. Ali…
Druga djeca čekaju darove.
Darovi nisu najvažniji.
Hoćeš li mi mahati?
Alberte!
Ti…
Mraze.
Alberte! Gdje si bio?
G. Albert se samo izgubio.
-Znao sam da će se vratiti. -Kako je lijep!
I ja mogu imati takve uši. Gle.
Dobro. Svima vam hvala od srca.
Zato ima nešto…
Pa, možda i ne jer ipak… Ne znam.
Mraze, reci već jednom.
Ali ja…
Nisam mislio da ću to reći, ali moja žena radi sjajnu tortu od sira.
-Mraze… -Znam o čemu govorim!
Stoga, možda biste nas htjeli jednog dana
posjetiti.
-Možda nakon Božića. -Voljeli bismo da dođete.
-Moj će muž poslati saonice. -Da.
Što? Saonice!
Gdje živite?
-Nismo daleko. -U Bukowini?
Prestani.
Žive gdje žive. Zašto pitaš?
-Brinem se. -O, dušo.
Napisao si pismo Djedu?
Još u studenom.
Osobno ću ti donijeti dar.
Radije mi reci kako ti se vratio duh.
Zahvaljujući tebi!
Mislim, zahvaljujući meni. Ali, zapravo, zahvaljujući…
-To jest… -Alberte, moramo ići.
Moramo ići. Pa…
-Sretan Božić! -Sretan Božić!
-Hvala. -Sretan Božić.
Jednog ću ti dana sve ispričati.
Moram ići. Bok!
-Ho, ho! -Ho, ho!
Ho, ho…
Uđite! Pripremimo sve za Badnjak!
Dobro.
Neće ostati?
Ne, moraju ići.
Trebao bih ih odvesti.
Ne, dobro će im doći svjež zrak.
Svjež zrak? Što ako se opet izgube?
Čuvaj glavu! Dobro.
Oprostite!
Ali više ih nema.
Naravno da su otišli.
Hej!
-Hania, idemo. -Dobro.
Uđi uskoro. Može?
Mogu li? Posljednji put?
Ne! Dovoljno si učinio.
-Ali to je dar za Haniju. -Ne.
Hajde.
-Možemo li sad ići? Molim te. -Još i dar za Davida.
Toliko je učinio za mene, a ništa mu nisam dao.
Jesi. Naprijed!
Nisam. Stalno sam ga pitao, ali rekao je da ima sve.
-Dobio je dar prije. -Da.
-Kakav dar? -Napisao je… Mogu li mu reći?
U svom pismu Djedici
napisao je da mu je najveća želja da vidi
vilenjaka.
I? Što sad? Naprijed!
Ajme.
Jako smiješno. Baš.
Dobro, 46 koraka naprijed. Jedan, dva, tri, četiri.
Možda ne bismo trebali ići tamo.
-Tvoji nas roditelji čekaju. -Hajde.
-Koliko? -Dvadeset jedan.
Dvadeset dva, 23, 24…
Ovo je divno!
Dvadeset šest, 27…
Hania! Oboje! Volio bih da dar bude ondje.
Ali nije, nažalost. Zaboravio sam ga u Varšavi.
Stvarno? Tata je pravi šaljivac.
-Zafrkava nas. -Molim?
Dobro. Koliko? 30, 31, 32, 33,
34, 35.
Tri stabla smreke…
„Okret i skok.“
Mora biti ovdje.
Provjerio sam. Nema ničega. Idemo.
Ondje!
„Za dragu Haniju.“
To je tvoj rukopis.
Rukopis je možda moj, ali… Da, moj je.
Ali kako?
Odstranjivač koštica.
Da.
Ti si najbolji, najdivniji i jako te volim.
I ja volim Djeda Mraza.
Ti si najbolji,
najčarobniji tata na svijetu!
Odstranjivač koštica!
Gdje ste, nevaljalci mali?
Jerzy, što radiš?
-Hranim vrapce. -Jesi li potpuno skrenuo s uma?
Pokakat će sve!
Neka. Badnjak je. Vrijeme je za dijeljenje.
Volim te.
I ja tebe.
Važno je biti blizu nekomu. Bez toga nema Božića.
Eto, kraj priče. Nikakav dar ne pomaže.
Kako si uspio vratiti duh? David ti je pomogao?
Sam sam uspio.
-Nemoguće. -To je jedini način.
Mislio sam da će mi netko pomoći. Stalno sam dijelio darove. Ništa.
David me volio, ali duh…
I ja sam morao voljeti Davida. Nitko drugi to ne može učiniti za tebe.
Kako si uspio?
Jednostavno sam to osjetio.
Došla mi je jedna misao. Sićušna.
Kad sam i ja bio sićušan.
Gotovo nevidljiv.
A onda sam na kraju pomislio.
Da više nikad neću vidjeti Davida.
Ni tebe. Ni gđu Mraz.
Ni…
Ne znam kako sam uspio.
Ali sve vas volim.
-Volim te, Erwine. -I ja tebe.
Davide, dušo.
Napisao si Djedu da pošalje vilenjaka?
Jer sam htio da izvede čudo, da bismo svi bili zajedno.
Takav Badnjak…
Bilo je lijepo u Varšavi.
Tata se trudio.
-I mama. -Da.
Ali ako nismo zajedno,
nema pravog Badnjaka.
A sad imam prijatelja.
-Prijatelja vilenjaka. -I to baš Alberta!
Kod kuće je najljepše.
Gdje je srce, tu je dom.
Zapjevajmo.
Koledu zapjevajmo svi uglas
Jer kucnuo je pravi čas
Tijesta dva, tijesta dva Pod perinom narasla, ukusna
Tusta tijesta dva
Kad makovnjača pravi se Do jutra mak jeo bi se
Jeo bi se mak
Ispod drvca božićnog Pognuli smo glave sad
Čisti su od prašine Magarac i vol
Mačka trepće Postavljen se razmeće stol
Sve bijeli se
A imela, imela Nad stolom se smije
Ljubimo se ispod nje
Isuse, Isuse Oprat stolnjak treba, umrljao se
Dok koleda ne utihne I dok Božić ne mine
Dok ne mine
Prijevod titlova: Sanja Vorkapić Velić