Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Dobré ráno, zdravím vás.
Tady je rádio Elf. Dnešek je nejrušnější den v roce.
Venku je příjemných mínus 32 stupňů a padá sníh.
Tak hurá do práce, ho ho ho!
ZEMĚ
Zahájit výrobu!
Alberte.
- Pěkná kára. - Mám ji levně od víly Zubničky.
Jezdila jednou týdně pro mince do banky.
Má to automat a 120 sobů pod kapotou.
- A vyhřívaný sedačky. - A zimní gumy.
A zde mladý Charlie Chaplin dostal buřinku.
Pár let nato se stal slavným hercem.
A mladý Alfred Nobel dostal zápalky
a o pár desetiletí nato vynalezl
dynamit.
- Jméno Santovy ženy? - Mary Christmasová.
Mohl říct, že nevíš.
- Děcka! - Alberte!
- Čím bys chtěl být, až vyrosteš? - Já? Nejlepším elfem v celé zemi.
Jako ty.
Ne Santou?
To mi moc nedává smysl.
Pořád všude lítá s dárky a málokdo na něj věří.
Na tom něco je.
Povím ti tajemství. Taky bych nechtěl být Santa.
- Víš proč? - Ne.
- Víte to? - Ne.
Mluvili jste někdy s paní Clausovou?
Kdo chce triko s Albertem?
TATRY
Pastýři přišli do Betléma.
- Je to moc vysoko? - Raději níž.
Nemáš hudební sluch.
- Že ne? - Neumíš zpívat.
Piotreku! Co to děláš?
Hej!
Ne tak nahlas! Koledníci mají zpívat,
ne řvát jako divá zvěř.
Taky jsi byl mladý.
Kazio…
Davide, pojď sem. Zazpívej dědovi koledu.
Nemůžu, dědo, honíme soba. Táta nás chce zastavit.
Jakého soba?
Je neviditelný. Je kouzelný.
Jo?
Nevím, jaké to bude ve Varšavě, dcerko.
Mami, není to zas tak daleko.
Ale David je tu šťastný.
Já vím, ale musí se rozvíjet.
Tam jsou skvělé školy, kultura.
Tady je jedno kino a pořád vyprodané.
Ale je tu nádherně.
Čerstvý vzduch. Co víc si přát?
Opera a filharmonie jsou až v Krakově.
A možná konečně dospěje.
Je mu jen deset.
Nemyslím Davida.
Ho ho! Tady elf Tóširó Wakabajaši.
Dámy a pánové, letos, stejně jako loni,
popáté v řadě, se zaměstnancem roku stává
elf Albert!
Jak to děláš?
Odkud získáváš ducha Vánoc?
Rád bych poděkoval všem svým fanouškům
a lidem na Zemi.
Váš obdiv a láska mi dodávají takovou sílu, že ho ho ho…
Promiň, Alberte.
Je mi to hloupé, ale lidi naši televizi nesledují.
Ne?
Tak to je jejich problém. Něco vám povím. Ještě jsem neskončil.
Tak hodně štěstí.
Jak mi to šlo?
Ne všechno byla pravda.
Všechno je díky tobě.
Ale chtěl jsem být skromný.
Nikdo tě nemiluje víc než ty.
Nežárli, jo? Fakt nežárli.
Myslím na lidi každý den.
Šílená dobrodružství Santovy party.
- Vážně? - Skvělá kniha.
Napínavá se skvělými obrázky.
Přečti si ji taky.
Ale Piotreku, on všem těm nesmyslům věří.
Děti se mu kvůli tobě budou smát.
Nejsou to nesmysly. A ne kvůli mně, ale kvůli Santovi. Já ten dárek jen balím.
Počkej na ten svůj.
Už se bojím.
Měla bys.
Mohla bych aspoň jednou dostat hroznej dárek jako ostatní ženský?
Vypeckovávač třešní,
pánský ponožky…
To kouzlo Vánoc nepovoluje.
- A tohle povoluje? - Ano.
New York je zasněžený.
Nad Karibikem bacha, hrozí tam hurikán.
A v Evropě letos kvůli globálnímu oteplování sníh není.
Kromě hor, Mazur a oblasti Suwałki.
Atmosférický tlak je normální.
Víra v kouzlo Vánoc je u dětí do deseti let stabilní.
Ale duch Vánoc má jen 90 procent.
Víš, k čemu jsou ty přístroje dobrý? Víš to?
Ty švýcarský byly lepší.
Pozor!
Přestaň zvonit, je to otravný.
- Šéfe… - Tohle. A tohle. A…
- Šéfe, nehýbejte se. - Co se děje?
Au! Co to děláš?
Černý vous. Nikdo ho nesmí vidět.
Vždyť jsem stejně neviditelný.
Dobře…
- Ho ho, šéfe. - Ho ho.
Podvozek je zkontrolovaný. Sob má dotankované biopalivo.
Kometa si stěžuje na lupy a Rudolf na nové podkovy.
Musí si je prošlápnout. Ještě něco?
Albert…
- Clausíku. - Nic.
Clausíku.
Zlato. Ne, počkej. Zapomněl sis druhou večeři.
- Na jídlo nebude čas. - Všechno si to sněz.
Celer, brokolice na páře.
S tvým cholesterolem žádný fastfood.
- Alberte, hlídej ho. - Jo, šéfko.
Buďte opatrní.
Všichni.
Elfové moji…
- Ho ho! - Ho ho!
Tak letíme.
Šťastné a veselé!
- Šťastné a veselé! - Šťastné a veselé!
Ať se daří, holky.
Kasiulo, pro tebe si přeju,
abys vycházela s Maciekem.
Vím, že se zlobíš, ale on je vůl. Přirozenost neobelstíš.
Dědo, budou dnes zvířata mluvit jako lidi?
Jistě, jako vždycky.
Po půlnoční mši si musím promluvit s Kasiulou.
- Co asi řekne? - To samé co každý rok.
Že se stěhuje do města, aby to měla blíž do opery.
Vtipný.
Kasiula takové nesmysly neříká.
Má to tu ráda.
Že jo, Kasiulo?
Pojďte. Babi říká, že nám vychladnou pirohy.
- Už jdeme. - Super.
A co mám přát pro tebe, dcerko?
Nevím. Aby Peter ztratil tu čepici.
Tati, myslíš, že nám už Santa přinesl dárky?
Rozhodně.
Počkej. Slyšíš to?
Rolničky.
Vidíš tam ty Santovy neviditelné saně?
Fakt jsou neviditelné.
Hele. Vepředu je Rudolf a za ním Donner.
Kometa.
Na saních je Santa.
Nevidím, kdo to řídí. Nějaký elf?
Elf Albert.
Ano, je to Albert.
Veselé Vánoce!
Ho ho!
Co to, u svatého soba…?
Lidi nás stejně nevidí.
- Tak proč mávají? - No…
Protahují si zápěstí, protože mají ztuhlé ruce.
Jedem!
Pastýři přišli do Betléma,
na lyru Ježíškovi zahráli.
Slávu a chválu nebesům
a nechť na zemi vládne mír.
Slávu a chválu nebesům
a nechť na zemi vládne mír.
Bravo!
Bravo, děti!
Děti, posaďte se.
Ke stolu, prosím.
Ne.
- To je místo pro poutníka. - Ano.
Ale on nikdy nepřijde.
- Nikdy nevíš. - Pojď sem, Davide.
Pojď sem. Já ti povím pravdu. Tohle místo je nachystané pro mrtvé.
Co? Prosím tě.
Oni vždycky přijdou.
Ano.
Támhle je teta Aurelia.
A v chodbě byl strejda Kornel.
- Jo. - Kornel.
A za vánočním stromkem je jako obvykle
stará paní Popielaková.
Piotreku, nevykládej dětem takové věci.
- Pak neusnou. - Hani.
Ani já ne.
- Ty usneš. - Hanko.
Slyšte lidi vespolek,
Boží dítě přišlo na svět
v Betlémě.
- Miecio! - Šťastné a veselé.
Díky.
- Tady máš toho poutníka. - Ano.
Posaď se.
Hanko, Piotreku, je pravda, co se povídá?
- Je to pravda. - Je.
Na Tři krále budeme na Wilanówu.
Ve Wilanówu.
Jeden starý elf mi nabídl práci v právnické firmě.
To nešlo odmítnout.
Taky jsem dostala nabídku práce.
- Jo. - Je to smutné, ale…
- Gratuluju. - Díky.
Příští Vánoce budou ve Varšavě.
- Jo. To teda… - Určitě.
Jo. Jen nevím, jak se tam vejdeme.
Vejdeme se tam. Miecio, posaď se.
- Nemůžu. - Cože?
- Musím navštívit ještě čtyři domy. - Aha.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce, Miecio. Díky.
Tak pojďme jíst. Prosím vás.
Ale… počkej chviličku.
- Děti, kdo byl hodný? - Já!
- Co jsi to tam dělal? - Kde?
Však víš. U té horské chaty.
Já? Nic.
Už to nikdy nedělej, Alberte. Nikdy.
No tak, Rudolfe. Běž, Kometo!
- Tohle je pro tebe. - Jasně.
A je tu něco i pro Davida.
Hanko, kde je ta knížka?
Elf Albert! To je super!
Paráda!
Tys vyměnila dárky?
Ne. Asi to byl Santa.
- Fakt vtipný. - Kouzlo.
VARŠAVA, O ROK POZDĚJI
Vypeckovávač třešní, jak jsi chtěla.
PRO MILOU HANKU
Ano, šéfe?
Jak to jde?
- Jsou pirožky hotové? - No, my vlastně…
Tak dobře.
Vánoce nejsou žádná sranda, nemůžeš improvizovat.
Ale ještě něco. Prezentace začíná přesně ve 12.
Je to pro vás velká příležitost.
- Dobře. Nashle. - Nashle…
Zatracení vrabci!
Do háje!
Co to děláš? Víš, že na teleskop se nesahá.
Šéfe, proč je zakázaný kontakt s lidmi?
Na lidi musíš opatrně, jsou nepředvídatelní.
Milujou nás! Dáváme dárky, každý rok nám chodí tuny dopisů.
Už jsi někdy člověka potkal? Mně se to párkrát stalo.
Zvláštní, že někdo, kdo nosí dárky,
schytává tak ohavné nadávky.
Zloděj! Lidi, tam je zloděj! Honem!
Jsou to nebezpečné situace. Pro lidi, samozřejmě.
Dům je obklíčen! Vidíme tě, ty darebáku! Vylez ven!
Pro mě to bývá spíš zklamání.
Pokaždé, když mě kolemjdoucí zahlédli na střeše,
slyšel jsem to samé.
Nahoře je zloděj! Chyťte ho!
Přiznávám, že dávání dárků pod stromeček má něco do sebe.
Ale někdy se situace drasticky změní.
Mám tě, ty mizero.
Co děláš v noci v komnatě mé dcery?
Já ti ukážu!
Magie se opravdu občas hodí.
Ať jsi kdykoliv a kdekoliv,
je to pořád stejné.
Chyťte ho!
Nejvíc mě zklamala Emilie.
Veselé Vánoce, moje malá Emilie!
- Panebože. - Působila jako hodné dítě.
Chápu, uběhlo už pár let.
Osmdesát let!
Takže ne…
Ale s vázou?
Jo, ale mě lidi zbožňujou.
- Tebe? - Všichni mi mávali.
Všichni? Jenom dva. A nemávali tobě. Neviděli tě.
Sáně jsou neviditelné, říkám ti to pořád.
- Vážně? - Vážně.
A co to mávání a koukání nahoru?
Kdyby nás neviděli, tak by nemávali.
Už ti nic neřeknu.
Máš být nejchytřejší elf, ale někdy jsi nejhloupější.
Běž spát. Vánoce jsou za rohem.
Zítra si zamakáme.
Dobrou noc.
Ho ho, šéfe.
Synku, co se děje?
Ve Varšavě ani nesněží.
Poslyš. Když jsem byla ve tvém věku,
tak jsem o takovém domě mohla jenom snít, víš?
Mít takový obývák. Já jsem musela…
pást ovce.
Pást berany.
Dojit krávy.
Štípat dříví.
A do školy jsem chodila pět kilometrů.
I v zimě. Chápeš? No jo. A autobusy jsme teda neměli.
Tobě se tu vůbec nelíbí?
Ne, něco se mi líbí.
Co třeba?
Že máme blízko do opery.
Při všem tom povídání
nevím, jestli jsem říkal, že jsem ti zamluvil kostým krále.
Víš od koho?
Vím.
Přesně tak.
Od kouzelného krejčího.
Od nejlepšího královského odborníka na kostýmy v celém vesmíru.
Oblékal i samotného krále Matěje I.
- To ví každý. - Opravdu?
To je skvělé.
Je to skvělé.
Juchů!
Počkej. Nejsi nemocný?
Ne, mami.
Ukaž mi čelo.
Změřím ti teplotu. Zbláznil ses?
Pak ji změřím tobě.
Ho ho, Alberte.
Co je?
Nic.
Tohle nevypadá jako nic. Proč se tak mračíš?
Jsem elf, takhle vypadáme.
Erwine, proč to všechno děláme?
- Nechápu otázku. - Ani já ne.
A ukázalo se, že ani Santa.
Mluví o nějakém kouzlu Vánoc,
ale jenom lítá kolem s pytlem na rameni a svátky nikdy nezažil.
Máš jen 62 procent.
Máš to rozbité.
Můj život je rozbitej.
Kde je můj duch?
Jak to myslíš?
Milujeme lidi.
Proto jim dáváme dárky a oni nás mají rádi,
to tvoří vánoční kouzlo, které nám dává…
Jak mě můžou mít lidi rádi, když mě ani nevidí?
Každý den tvrdě dřu.
Co? Vždyť celej rok nic neděláme, pracujeme jenom jeden den, na Vánoce.
A to je ten problém. Jednou za rok.
I když celý rok nepracuješ, jednou za rok máš mít volno.
O tom Vánoce jsou. O tom, že nic neděláš.
O Vánocích nepracuješ.
Víš co, pojď si dát boršč s knedlíčkama.
Pokecáme o starých elfech.
Půjdem ke mně,
objednáme si zelný pirohy a pustíme si Sám doma.
Nechci. Odcházím!
Ale… teď?
Kam?
Zlepšit si zdraví, zažít pravé Vánoce a jejich ducha.
Ale… kam přesně půjdeš?
Ježíši… tam, kde mi všichni mávají.
Uhni.
Michałe, míč!
Hej, novej. Chytej.
Urážlivko.
Šéfe.
Co je? Co se děje?
Co se děje?
Tak už to vysyp.
Jde o Alberta.
Co s ním?
Utekl.
Teda, neutekl. Rozhodl se vzít si na Vánoce volno.
Vlastně si nevzal volno. Prostě odešel…
Za lidma?
PRODEJ VÁNOČNÍCH STROMKŮ
Co?
Zdarec.
Ho ho. Vidím, že mě poznáváš.
Vypadáte jako elf Albert, pane.
Bingo. Ale můžeš mi říkat jen Alberte.
Pojď.
- Proveď mě. - Promiňte.
Moi?
Ten kamion.
Jo. Je to normální kamion. Vypadá dobře.
V roce 2015 to byl hit. Lidi se z toho mohli zbláznit.
Ale kde je moje auto?
Je tady. Firemní dáreček.
Tak co, vánoční objetí?
Jasně.
Vše nejlepší! Veselé Vánoce!
Proč jsi tak potichu?
Můžete mě štípnout, pane?
Jasně. Ale dohodli jsme se, že nebudeme tak formální, ne?
Jo.
Dobré štípnutí?
Trochu bolelo.
Moje první štípnutí. Asi jsem přirozený talent.
Má špatnou náladu. To se stává.
Ale proč mi o tom neřekl?
Co bys mu řekl?
Ať pracuje.
Máš pravdu.
Víc rozdaných dárků značí lepší vánoční náladu.
Tak to funguje.
- Nesmysl. - Prosím?
Albert je mladý, chce vidět svět.
Copak to nechápeš?
Mezi lidmi ztrácíme neviditelnost.
Takže?
Měl bys cvičit, a ne se pořád cpát.
Přestaň zajídat stres sladkostma. Bojíš se, že tě někdo uvidí.
Tady nejde o moje břicho, jde…
Zlato, já vím, o co tu jde.
Lidi se nás bojí.
Ne, Clausi.
Ty se bojíš jich. Plížíš se po nocích jako zloděj.
Je to tradice.
Jo. Vlézt někomu domů komínem.
Je to nerozumné a nepraktické. A to ani nemluvím o tvém bezpečí.
Deštík místo sněhu.
Určitě jsem ti chyběl, ne?
Hodně. Vzpomínal jsem na tebe celý rok.
Tak jsem si to představoval.
Musím tě seznámit s tátou. Zbožňuje tě.
Já vím. Loni mi mával na horách.
- Tys to viděl? - Jasan.
Všichni mi mávají.
Ale tebe a tvého taťku si pamatuju…
Proč si mě pamatuješ?
Protože mám dobrou paměť.
A to si Santa myslí, že má neviditelný saně.
Ale stejně jsi nás viděl.
Táta mi vás ukázal.
Vidí věci, který nikdo jiný nevidí.
Nosem a levým uchem cítí kouzla.
A srdcem. Srdce je taky důležité.
Tvůj táta je moudrý muž. Líbí se mi čím dál víc.
Máma taky někdy vidí věci, co nikdo jiný nevidí.
Děláš si srandu? Vidí soby?
Ne, ona vidí takový jiný věci.
Třeba že není umytej hrnek nebo…
Hej vy! Stůjte!
- Ho ho. - Mizíme!
- Kde mám auto? - Proč?
Dám si s ním závod. Chyť si mě.
Hej! Pohlídej mi to.
Stůj!
No tak! Chyť mě!
Počkej, až tě dostanu!
No tak!
Počkej! Dostanu tě!
Hop!
Panenko skákavá.
Ledová lázeň je zdravá. Veselý Vánoce, pa!
Skvělé, že jsou lidi šťastní.
Hned mám lepší náladu, když mě mají rádi.
Ale on nebude moct bez svýho náklaďáku pracovat.
Skvěle. O Vánocích se nepracuje.
To řekni mým rodičům. Ti pracují úplně pořád.
Promiň.
To je můj táta.
Ahoj, Vaše Výsosti.
Poštovní holub mi právě doručil zprávu,
že je váš královský kostým hotový.
Díky, tati.
Trápí mě, že jsi sám.
Nejsem. Je tu se mnou elf Albert.
To je můj oblíbený elf!
Tak ho pozdravuj.
S ním se nudit nebudeš.
- Všechno mi pak povíš, jo? - Jasan.
- Ahoj. - Ahoj.
Milý člověk. Má mě rád, i když se v podstatě neznáme.
On mi ukázal saně na nebi.
- Fakt? - Prý jsi je řídil ty.
Taky jsem tě viděl, ale on vidí líp, protože cítí kouzla.
- Levým uchem. - Přesně tak.
- No? - Jenom se baví.
Nikdo ho ještě nepraštil vázou?
To se stává jenom tobě.
Jen já vídám lidi.
Neodhalil se?
Co tu tak smrdí?
Nic tu nesmrdí. Ptám se, jestli je nenápadnej.
Ani ne. Udělal hračky z kamionu, bot a skútru.
Zbláznil se?
Elfové jsou nudní a předvídatelní. Ale s tebou se můžu kamarádit.
- Fakt? - Jestli chceš.
Moc!
Loni, když jsem ti mával, jsem pak našel postavičku…
- Dostals ji? - Jo.
Mám rád svoje postavičky, ale nevěděl jsem…
Je skvělá.
Vyměnil bych ji za všechny hračky.
Postavil jsem jí i domeček.
- Chceš ještě jednu? - Jo.
Podívej. Bum!
Varianta XXL.
Co? Nelíbí se ti?
Panebože. Mamčin vánoční stromek.
Nelíbí se ti?
Líbí, je fajn.
Fajn? Jenom fajn?
Chtěl jsem říct, že je mega super.
Fakt parádní, ale…
Jedna mi stačí.
To jsi ho naučil ty.
Já?
Kdo říká, že lidi milujou dárky?
A ne snad?
Víš, kolik dostávám dopisů?
- Jenom z Číny… - A odepsal jsi na nějaký?
„Milý člověče, jak se máš? Stav se, má žena upeče tvarožník.“
Čí žena?
- Kolik jich máš? - No…
To snad ne. Ty sem chceš zvát lidi?
Proč ne? Myslíš, že dárky všechno vyřeší?
Hodíš děcku smartphone a seš z obliga?
I Albert si to myslí. Dáváš špatný příklad.
Něco tu smrdí.
- Sob? - Sob.
Určitě sob.
Davide.
Jsme přátelé.
Jasná páka.
Tak se nestyď.
Pokud chceš, naplním ti celý byt postavičkami. Stačí říct.
Už mi to fakt stačí.
- Ty mi nevěříš. - Jistěže jo!
Jsi nejchytřejší elf, co jsem kdy viděl.
Já nepotřebuju televizi, abych splnil přání.
- Jen oříšky nebo mandarinky… - Mandarinky máme.
- Super. - Hodně mandarinek.
Přinesu ti.
Mandarinky jsou mnohem lepší než gauč.
- Ahoj, mami. - Ahoj, zlato, jak je?
- Výborně. - Máš dobrou náladu.
Jo, zažil jsem dneska super dobrodružství.
- Je ti dobře? - Ano.
Mami?
Máš nějaké přání?
Jaké přání?
Jakékoli přání.
- Co tím myslíš? - Jen se ptám.
Protože jsem náhodou potkal elfa,
co umí proměnit vánoční stromeček…
- Co se stalo se stromkem? - Nic se nestalo.
Zlato, poslouchej, stromku se nedotýkej, jo?
Ani ozdob. Nebyly levné.
- Jasně. - Ať to na tebe nespadne.
Musím jít. Mám tě rád, mami. Ahoj.
Neodolal jsem a je to tu.
- Bicí? - Ano.
- Ale z čeho? - Z oříšku. Škoda, žes to neviděl.
- Z oříšku? - Jo.
Ty jsi geniální.
Pravda.
Tvůj táta je chtěl taky, víš?
Fakticky?
Jasně. Četl jsem Santovy záznamy.
Poslední přání ale kvůli zákonu o ochraně dat neznám.
Určitě sis tátu nespletl s někým…
Zase mi nevěříš.
Věřím ti.
- Dobře. - Bojím se, že máma…
Co s ní?
Máma musela dojit krávy. A chodila pět kilometrů do školy.
I v zimě.
A teď chce, aby táta dospěl.
Tvoje máma to jen tak říká, věř mi.
To je dárek pro ni.
Díky.
A co bys chtěl ty?
Nic.
Žádný dárek? Co?
Potřebuju jenom kostým na představení.
Ale zařizuje ho táta a kouzelný krejčí.
To je přesně ten problém v mojí branži. Kouzelní krejčí a online obchody.
- Kolik? - Dejte mi deset.
To je kostým králíka?
Ne.
- Co to děláte? Dejte mi to. - Víte co?
- Co takhle kostým sněhové vločky? - Sám si vemte vločku.
- Je univerzálnější. - Cože?
Sakra, dejte mi to. Viděl jsem to první.
Prosím, zapomněl jsem. Je to pro syna.
A já to chci pro sebe?
- Vyřešíme to. - Ne.
- Zaplatím. - Kolik?
- Kolik chcete? - Padesát.
Dobře.
- Mám jenom stovku. - Fajn. Šťastný a veselý.
Mizero.
Pastýři přišli do Betléma,
Ježíškovi na lyru tam zahráli.
Slávu a chválu nebesům
a nechť na zemi vládne mír.
Slávu a chválu nebesům
a nechť na zemi vládne mír.
Ježíška opěvovali…
- Proč nezpíváš? - Je to moje první koleda.
Ne, třetí. Dvě už jsi znal.
Jo, jasně.
Ale musíš se naučit další. Na Štědrý den zpíváme celý večer.
Díky tobě jsem zjistil, že…
je super mít někoho blízkého.
Přestaň.
Fakt. A chci se sblížit i s dalšíma lidma.
- Chci hodně přátel. - Bezva nápad.
Přesně. Rozdám jim dárky a oni mě budou milovat.
Určitě.
Tak jo, kluku.
Opatruj se.
A nezapomeň na kamaráda.
Když na mě myslíš, hned se mi zlepší nálada.
Budu na tebe myslet.
Tak jo. Pozdravuj rodiče, já letím. Ho ho.
Ho ho ho!
Ty ses vůbec nezměnil.
- Promiňte, ale… - Neomlouvej se, jen se usmívej.
Já tě štípnu.
Co u tu děláte? Prodáváte předplatný na kabelovku?
Ne. Jsem teď dole. Překvapenej? Co to je?
Ne. Nikdy jsem vás neviděl.
Přece mě poznáváš, ne?
Loni v horách ses na mě díval a já jsem se díval na tebe.
Ne. Jsem šťastně ženatý. S někým jste si mě spletl.
Ne, díval ses na mě a zamával jsi, nepamatuješ?
Nemával jsem žádnému…
Poslouchej.
Nenos vousy na gumě. Vousy na gumě sjíždějí.
- Tohle je soukromý pozemek. Odejděte… - Klídek, chlape.
Klídek. Zítra jsou Vánoce.
Radost, kouzla, no není to krása?
Vypadni, nebo volám ochranku.
Ty seš ale vtipálek. Veselé Vánoce.
Tati, hádej co? Potkal jsem elfa Alberta.
Kdo to byl?
Vždyť to říkám, elf Albert.
Tys sem pustil cizího chlapa?
Davide, kolikrát ti to mám opakovat? Máme dohodu.
Říkals, že když přijdou sobi nebo trpaslíci, tak můžu…
Jo, ale to nebyl ani sob ani trpaslík.
Byl to cizí chlap. V koupeným elfím kostýmu.
Mohl to být zloděj, nebo ještě hůř.
Ale vždyť jsem ti řekl, že to byl elf.
Cos mi řekl?
Že jsem byl s Albertem.
Řekls mi, že ho mám pozdravovat.
A on vyčaroval bicí soupravu jenom pro tebe.
Co?
Co to je?
To se ti snažím říct.
Potkal jsem elfa a on vyčaroval bicí…
Ne. Jednoduchá otázka, jednoduchá odpověď.
Řekni mi, co tu dělá to bicí.
Říkals, že jsi ho vždycky chtěl.
- Kdy jsem to řekl? - No…
Nevím kdy. Santa to má všechno sepsaný.
A co je zač tenhle šašek?
Ten je z krabice.
Halinko, ať jsou vidět ty zlatý náušnice, co jsem ti koupil.
Ho ho. Zdravíčko.
Teď ne, fotíme se.
Tak jo. Pěknej leopard, Halinko.
- Ty ho znáš? - Vůbec.
- Odkud zná tvý jméno? - Nemám zdání.
Odkud znáte mou ženu, pane?
Byl jsem u vás s Clausem.
Slíbilas, že už se s Clausem nebudeš stýkat!
Taky, že jo. Přišel jenom jednou.
A zítra přijde zas.
- Ty mizero! - Co to děláš?
A je to venku.
- Je to venku. Já tě dostanu! - Uklidni se!
Jak to, že neznáš Alberta?
- Loni jsi mu zamával! - Já?
Jo! Ukázal jsi mi Santovy saně na nebi, které řídil…
Dobře, Davide.
Jsme rozčilení a to není dobré.
Uklidníme se a začneme znovu.
Pověz mi, kdo byl ten chlap.
Viděli jsme ho na nebi.
Nebo tys ho viděl.
A on dneska spadl z nebe a pak ho přejel náklaďák.
Naštěstí ho proměnil v hračku.
Ale kamioňák se stejně zlobil. A…
Kde je stromeček?
Ho ho ho!
- Baśko? - Justyno? Dlouho jsme se neviděly.
- Zavolej mi. - Nemám tvoje číslo.
Počkat…
Ho ho. Ahoj. Dáš mi svoje číslo?
- Na co? - Ať se můžeme propojit.
Být si blízko, pocítit kouzlo Vánoc.
Tam, odkud pocházím, se propojujeme tradičněji, ale…
Co jsem řekl?
Ty si koupíš bicí, jako bychom neměli důležitější výdaje?
Po desáté a naposledy, já je nekoupil.
- Nějaký chlap… - Elf Albert.
Davide…
Očividně si odnesl stromek a nechal nám tu bicí.
Elf Albert? Vím, že jsi chtěl bicí.
Fakt, tati? Chtěl jsi?
- Nechtěl. - Proč lžeš?
Před dvěma lety…
Před dvěma lety jsem řekl, že možná v důchodu…
Jo. Jasně. Takže teď chceš do důchodu, jo?
Hele, já toho zvládnu fakt hodně,
ale musíš přestat lhát a říct pravdu.
- Kolik to stálo? - Nevím.
- Tolik, že jsi musel prodat stromek? - Ne, přísahám.
Udělal to ten elf. Proměnil stromek v postavičku
a z oříšku udělal bicí. Elfi musí…
- Tohle ti řekl táta. - Neřekl.
Řekl.
Když chce elf něco vyčarovat,
musí to udělat z něčeho jiného.
Nevím, co se stalo.
U dveří jsem potkal podezřelého chlapa…
Který nesl náš stromek.
Ne.
Ale vzal ho, ne? To si ho dal do kapsy?
Tati, to je měl asi bezedné.
Táta mi řekl, že v Santově říši…
Už mám těch tátových historek po krk.
- Mamka má pravdu. - Nelísej se.
A vyklop mi pravdu. A sundej si ten hloupej vous.
Hej, pastýři, pospíchej, ve stáji zázrak narodil se.
Boží syn tam v jesličkách je.
Chudák.
Aby lidem přinesl spásu.
Zpívejte, andělé, zpívejte, pastýři.
No tak, lidi!
Haló? Blíží se Vánoce.
Přišel za vám elf Albert z kouzelné říše.
No tak. Nesu vám dárky. Copak vy nemáte rádi dárky?
- Mami! - Nedívej se, zlato.
Chceš mluvící panenku?
Nebo elektrickou koloběžku? A co ostatní?
Lístek, prosím.
Mirečku, neumím to lépe vysvětlit.
Mám bradu už od narození. Všichni ji mají.
- Jenže někdo… - Tati!
…k ní přilepil vousy.
Tati!
Teda chlupy. Co na tom nechápeš?
Zkusíme to znovu. Prostá otázka.
Myslíš, že by to šlo odlepit ředidlem…
- Z brady? - Ale…
Co? Vyčesat to?
Víš co? Blbec.
Je to skutečný vous. Narostl ti.
Synku, přemýšlej na chvilku.
Jak asi? Víš, jak dlouho to trvá?
A proč je šedý, když nemám šedé vlasy?
Ale víla Zubnička…
Neexistuje. Už jsi dost velký, abys to věděl.
A to není ani Santa Claus a elfové?
Ne, promiň.
Tak jak jsi viděl jeho saně?
Neviděl.
- Ale… - Vymyslel jsem si to.
Já se pominu.
Davide, musíš mi pomoct. Pojď sem.
Zavřu oči,
napočítám do tří a ty mě za ty vousy silně zatáhneš, jo?
Tak jo.
- Ale jestli to udělal elf… - O tom se nebudeme bavit, Davide.
Na tři. Můžeme? Raz, dva, tři.
- Chceš mi utrhnout hlavu? - Proč lžeš?
- Sáně jsi viděl. - Piotreku.
Tady.
Co?
Koupils ty nudle?
V tašce. Čtyři balíčky.
Jo? Vidím tam jen čokoládu. Plnou tašku. Ve tvaru elfíků.
Mám si dělat starosti?
Možná mi tašku někdo vzal?
- Kolik prstů? - Čtyři?
Ptáš se?
A ten zloděj sebral i kostým pro Davida?
Co je s ním špatně?
Tak jo.
Cože? Dala na lednici visací zámek?
Takže se nedostanu k vánočnímu jídlu.
A pak musím sníst všechno najednou, aby se nevyhodilo.
„Připravila jsem ti to.“
Každej rok.
Když neumřeš hlady, přejíš se, až ti bude zle.
Nemůžeš strávit svátky, jak chceš?
- Jak chci? - Jo.
Jako fakt?
Víš, co bych chtěl dělat?
Nevím. Jenom Santa zná lidská přání.
Santa?
Ne.
Tak jo. Kdyby Santa existoval,
neseděl bych tady, ale na lodi.
Na maličké lodičce pro jednu osobu. Nikde žádná rodina.
Rybařil bych. Sám.
Popíjel bych pivo
a užíval si klid.
To je tvé přání, jo?
Jo, přesně.
Stefane!
Promiňte, pane. Neviděl jste…?
Haló? Stefane, kde jsi?
- Zlato… - Zase ses zamkl na záchodě?
Ne! Je to mnohem horší!
Měls tu počkat.
Už pluju zpátky.
- Berou? - Pomůžete mi?
Pěkná loď.
Díky.
- Vyměníte ji za bundu? - Zbláznil jste se?
Loď za bundu.
Berte.
- Jste si jistej? - Jako nikdy.
Pane!
Kam se poděl?
Kolik?
Čtyřicet. A pořád klesá.
Přišel o rozum.
Alberte, nedělej to. Není to dobrý nápad.
Chce dát nějakým lidem auto.
Lepší než žehlička.
Jak to myslíš? Chtěla jsi žehličku.
Zmínila jsem se o ní jednou před 134 lety. A dostávám ji každý rok.
Mělas mi to říct.
Myslels, že potřebuju 134 žehliček? Kam je mám vůbec dávat?
Musíme to probírat teď?
- Co? Ne, já nechci. - O co se snažíš?
Chtěli jste pětku na lístek domů. Autem to bude rychlejší.
Boguśi, vraz mu.
Počkat. Co když je to švestka? Hele na ty uši.
Nejsem švestka, jsem elf.
Kdes to vzal?
Vyčaroval jsem to.
A proč nám radši nedáš pětku na lístek?
Peníze vyčarovat neumím.
Počkat…
- Hele! Jsi blázen? - No tak.
A neprojedem se nakonec?
Hele. Kam se poděl?
Fakt jsi mu měl vrazit.
- No jo. - Co si s tím počnem?
Zbavíme se ho.
U kostela.
Páni. To je dům babičky a dědy.
Chci se ti omluvit. Neměl jsem se tak naštvat.
Slibuju, že už se to nestane. Ale pověz mi pravdu.
Kdo to byl?
Už jsi velký kluk. Měl bys některé věci vědět.
Santa Claus neexistuje. Ani elfové.
Takže letos nebudou Vánoce?
Co? Ne. Proč by nebyly?
Štědrý večer bez Santy a elfů?
Neboj, svoje dárky dostaneš.
Vánoce nejsou o dárcích. Sám jsi mi to říkal.
Chci ti říct ještě něco a je to špatná zpráva.
Nevím jak, ale udělal jsem chybu.
Na ten zítřejší průvod mám kostým králíka.
Kouzelný krejčí nedělá chyby.
Žádný kouzelný krejčí neexistuje. Davide, kostým jsem ti koupil já.
Ale ten krejčí mi vždycky šil super kostýmy.
Ne. Vyráběli jsme ti je my s mámou.
Jenom jsme letos neměli čas.
No… neponocuj moc dlouho.
Já nevím. Všude tu cítím soby.
Co to děláš?
Opravuju topení.
A děláš to teď?
Albert je pryč a ty opravuješ dům? Měl bys tam jet.
- Kam? - Do světa lidí.
Copak nevidíš, že nemám čas?
Když to neopravím, tak umrzneme.
A co když elf ztratí ducha?
Promění se v hračku a bude čím dál menší,
až nakonec zmizí.
Nemůžu se rozdvojit.
Ale…
Co zas?
Hned to naprav!
Nerad používám kouzla.
Ráno jedem do světa lidí.
Jak to víš?
Co?
Co jsem udělal?
Miluju ten kamenný výraz.
Co to je?
- Moje písmo. - Neříkej.
Jak to otevřít?
Nevím.
- Takže uvnitř je mapa, že? - Jaká mapa?
Táta mi vždycky dával mapu a já potom musela najít poklad.
Ježíši. Jaký poklad?
Pirátský poklad!
Nedělej, že nevíš, co je uvnitř.
Hani, miluju tě, ale…
Je tam mapa.
Jak to mám otevřít?
Zopakuj to.
- Co? - Co jsi teď řekl.
- Zopakuj to. - Že tě miluju, ale…
Jsi nejlepší, nejúžasnější
a nejkouzelnější chlap, jakého znám.
A taky tě moc miluju.
Tak jsem si říkal, že bychom měli zase vyrábět uhlí.
Dneska by to bylo kontroverzní,
ale tenkrát to fungovalo dobře.
Přestaň. Nemůžeš dávat lidem uhlí.
Ale můžu. Měla bys vidět, co si tak lidi dávají.
Zaslouží si uhlí.
A taky jsi viděla, jak se chovají k Albertovi.
Albert má ze všech elfů největší ego.
Co se stal úspěšným, stará se jen o sebe.
Ale snaží se. Rozdává dárky…
A proč? Aby ho milovali. To ale duchu Vánoc nepomáhá.
Teď jsi expertka na ducha?
Pro tvoji informaci, jsem. Abys cítil ducha, musíš milovat.
Koho? Lidi? Víš, jací jsou.
Válčí, ničí přírodu.
Uvidí Santu a praští ho vázou.
Běž spát.
Jen si na to vzpomenu, třesu se jak…
Spi. Zítra nás čeká dlouhá cesta.
Byla to hloupost. Promiň.
Byla jsem ve stresu.
Zapomněli jsme snít a bavit se a stali se z nás…
nudaři.
Úplně obyčejní lidi.
Je super, že sis koupil to bicí.
Borovice, smrk, malý plot…
Nakreslil jsi všechny detaily.
Co jsi tam schoval?
Já nevím.
Zítra zajedeme do hor za rodičema,
popřát na Vánoce.
Zítra mám prezentaci a ty máš schůzku.
Kruci.
A na Davidovo vystoupení nemá kdo jít.
Proč jsme se stěhovali do Varšavy?
Ty jsi to chtěla.
Kvůli práci.
Tam jsme taky pracovali.
- Nestačilo to na hypotéku. - Na co hypotéka?
Na stěhování do Varšavy.
Trošku na hlavu, že?
Chtělas mít blíž do opery.
Piotreku…
Co se děje? Dorůstá mi ten vous?
Ne.
Moc ti to s ním slušelo.
Jo?
Díky.
Moc pěkné.
Teď ještě korunu a žezlo.
Neustřihnem mu ty uši?
To nemusíte.
Jestli na divadlo nechceš,
klidně ti napíšu omluvenku.
Ale já chci.
On tam chce.
Příští rok bude taky divadlo.
Ale kouzelný krejčí mi už ušil kostým.
Ano. Ten šije i pro krále Matěje.
Vypadáš opravdu… Hrozně ti to sluší.
Jsi výjimečný a jedinečný.
Maminka tě má moc ráda. Držím palce.
Poděkuj taťkovi za kostým.
Díky, tati.
Není zač. Počkáš v autě?
Běž. Hned tam budu.
Uši vzhůru!
Já to vezmu.
- Chceš, aby se mu smáli? - Má fantazii a věří tomu.
- Víš, jaké děti jsou. - Piotreku, vždyť to bylo hezké.
Ty jsi zase tak negativní.
- Možná ho pravdu ušil kouzelný krejčí. - Jo. Synek Santy a víly Zubničky.
Ahoj, tati.
Nechceš jet se mnou do práce?
Uvařím ti horkou čokoládu se spoustou šlehačky.
Ne, to je dobrý. Kouzelný krejčí věděl, co dělá.
Synku. Ten kostým jsem ti koupil já.
Kouzelný krejčí není.
Ani elfové.
Ani kouzla.
Nevím, proč to říkáš, ale stejně tě mám rád.
Taky tě mám rád.
- Hodně štěstí. - Díky.
Hej, ty novej. Spletl sis svátky.
Super uši. Takový chci taky.
To je směšný.
Králíček Ušáček.
Kostým osla tam neměli? Ten by ti seděl líp.
Na to nepotřebuje kostým.
Děcka, a dost. Neperte se. Budeme začínat.
Připraveni?
To je tvůj kostým?
My jsme veselí koledníci, koledy zpíváme, hola hej.
Neseme dobré novinky. Šiřte je po celém světě.
- Nebojte, to zvládneme. - Ale jak?
Přicházejí tři králové! Podívejte na ně!
Vítejte, králové, velcí panovníci.
Vítejte. Vaše Výsosti, proč máte tak velké uši?
Asi abyste lépe slyšel. A ocásek? Asi aby…
Kostým mi ušil kouzelný krejčí.
Kde je?
Řekl jsem mu třikrát, že prezentace je přesně ve 12.
- Nebo ne? - Řekl jste to.
- Má tu auto. - No a? Jeho auto přednášet nebude.
- Možná musel… - Co?
- Plýtvat klientovým časem? - Na záchod.
Já ho vyrazím. Za tohle končí.
Pane Kosmalo!
Promiňte, šéfe.
Nějaký chlápek mi včera dal něco na bradu.
Asi něco pro rychlejší růst vousů.
Je to fakt silný, nejde to dolů.
Oholit se to dá, ale zase to hned vyroste.
Vím, jak to zní. Ráno podám výpověď.
- Ten chlap… - Který?
- Ten… - Ano.
Tak ten. Nemá něco i na hlavu?
Jako na rozum?
Ne. Na plešku.
- Myslím… - Jo.
Oholte si to. Rychle. Probereme to po schůzce.
Díky za pomoc.
To nic. Od toho přátelé jsou.
Proč ses vrátil?
Hodně lidí tě má rádo a potřebuje tě.
Já ti nevím. V mém světě je to jiné.
Byl jsem elfem roku pětkrát za sebou. Víš?
Zvládnou to bez tebe?
Pochybuju. Máš mě opravdu rád?
Moc. Všichni tě mají rádi.
„Všichni tě mají rádi.“
A co bys chtěl dostat, abys mě měl radši než ostatní?
Asi už nic.
Takhle se nikam neposuneme.
Musí být něco… Já nevím.
Chci s tebou jen trávit čas. Stačí mi, když jsme spolu.
Jsi trochu divný.
Podle mámy nejsem divný, ale výjimečný.
Co se tam tak chystáš? Jdeš snad na ples? Clausi.
Zlato, zkontroluj mi Davida.
Co asi dělám?
David Kosmala. Kosmala, David…
- Tady! - A?
Napsal, že chce, aby sousedovi umřel pes.
No vidíš? Takoví jsou ti tvoji lidi.
Počkej, to není on.
Kosmala, David. Tři krabičky cigaret.
Cigaret? Je mu teprve 11!
Ne, počkej. David Kosmala,
New Jersey, 64 let. Co to máš na sobě?
Cože? Je to kostým.
- Nepůjdu tam jako Santa. - Proč ne?
A nechat se praštit vázou?
Dej mi to. Tak ukaž.
Kosmala…
- Podívej. - Co napsal?
Připraveno, šéfe.
Ho ho!
Falešný!
Díky.
Koukej!
- Líbí se ti? - Moc.
Ho ho ho! Veselé Vánoce!
- Je na 16 procentech. - Sakra. Jdeme!
Neříkej „sakra“. Jsi Santova žena.
Ty nejsi instalatér?
Šéfe, vy se v tom vyznáte?
Vyzná se v tom moc dobře.
- Vždycky chtěl být instalatérem. - Vážně?
Je to můj koníček. Od vynálezu trubek, samozřejmě.
Dobře, jedem!
Máš horečku?
Ne, jsem v pohodě.
Není ti dobře?
Necítím ducha Vánoc.
Ale proč?
Protože jsem s tebou chtěl strávit opravdové Vánoce.
- Říkals, že mě máš rád a stýskalo se ti. - Ano.
Když nemám ducha Vánoc, změním se v hračku a zmizím.
Počkej, něco vymyslím!
Třeba nám pomůže táta?
Jo, to je ono.
- Ty bicí se mu líbily, ne? - Jasně.
Hrozně moc. Fakt.
Říkal, že cítí kouzla,
ale ze mě moc nadšený nevypadal.
No, táta často nevypadá šťastně.
Ale jinak umí být šťastný.
Skvělý. Hned je mi lépe.
On je naše naděje.
Šéfe, přistaneme v centru?
Zbláznil ses? Poznají nás.
- Tak kde? - Skočíme do komína.
Ne, Clausi, já do komína skákat nebudu. Za žádnou cenu!
Komíny jsou nejbezpečnější, věř mi.
Clausi, prosím.
Kde je?
- Podle všeho vyskočil. - To taky vidím.
Instalatér v komíně. To je svět.
Já se z něj zblázním.
Dobře.
Půjčovna Santů. Ano?
Víte, co vám seženu na zítřek?
Zavolejte po Třech králích.
Proč na mě řvete?
Chovejte se slušně. Chcete na Vánoce Santu? Nemáme lidi.
A co ty? Ty seš odkud?
- Já jsem… - Vidím. Mám oči, ne?
Převlečen za instalatéra.
Je Štědrej den, ne Velikonoční pondělí. Jméno?
- Claus. - Claus. Kde máš kostým?
Vousy, jo. Čepka?
- Tady. - Ježíši. Kdo tě na tu práci najal?
- Na Santu se nehodíš. - Ho ho…
To ti nepomůže. Běž si pro kostým Herodese.
- Ale Herodes byl menší… - Pardon.
Promiňte, to je můj manžel. Instalatér.
- Volali jste ho? - Ne.
- Tak my jdeme. - Ne tak rychle. Co ty vousy?
Viděla jste někdy instalatéra bez vousů?
Pojď, zlato.
Počkat!
Kdybys měl kostým Santy, nevšimnou si nás.
To jsou firemní vousy! Hned je vrať!
Na co čumíte? Do práce!
No tak jo.
Skvěle.
Ten chlap nám ukradl stromeček, a ty ho k nám chceš pozvat?
- Počkej… - Ne. Cože?
Počkej…
Hanko! Málem mě kvůli tomu vousu vyhodili!
- Já vím. - Já ten stromek proměnil.
Jak proměnil?
Proměnil jsem ho v bicí.
Albert za to nemůže.
A není to elf.
- Přestaň lhát! - Nech ho mluvit.
Jak jsi to udělal?
Našel jsem to kouzlo na netu a…
ono fungovalo.
Ale už to nikdy neudělám. Slibuju.
Davide.
Neexistují elfové, kouzla ani…
Přestaň. Pánové.
Kdo je ten tvůj kamarád?
Nemá na Štědrý den ke komu jít. Je chudý a nemá domov.
Proto ukradl stromek?
On ho neukradl.
Já jsem ho vyhodil a pak jsem ukradl ta bicí.
Ukradl?
No jo. Trochu mi přeskočilo a ukradl jsem je z obchodu s nástroji.
Ten kámoš tě přinutil?
Ne, on je nevinný. On o ničem nevěděl.
A dal jsem tátovi něco na vousy.
- Pozvalas někoho? - Ne.
Hele.
Ten kamarád je elf?
- Cože? Mami! - Můžeš mi to říct.
Je to jenom kluk. Sirotek.
Vyhořel mu byt. Ztratil klíče a nemá elektřinu.
Je to normální osamělý poutník,
jak jsme pro ně vždycky měli extra místo u stolu.
- Dobrý den. - Zdravím. Podívejte.
Tohle David udělal mému synovi.
- Vytáhnul mu uši. - Strčil mě.
Zlato, strkáním se ti uši takhle nevytáhnou.
Musel tahat hodně.
Já to tak nenechám.
Modřiny, škrábance, jasně. Všichni jsme byli děti.
Ale takhle vytáhnout uši?
- Ta-dá! Líbí se ti? - Musíš utéct.
Proč? Řekls jim, že jsem elf ze Santovy říše?
Zkazil jsem to, rozumíš?
Pomůžeš mi?
Chce táta další bicí?
Ne. Šel na policii a každou chvíli může přijít máma.
Není to vysoko. Dokážeš to.
Jo. Ale kam půjdu? Jsi můj jediný přítel.
Jsi oblíbený.
Nejsem. Nevidíš, jak jdou lidi zlí?
- Tak běž do Santovy říše. - Nemůžu. Nemám už ducha Vánoc.
Vždyť jsi nejlepší elf.
Byl jsem nejlepší.
Dovolil jsem si nakreslit skicu.
Identické. Jenom…
knírek byl víc horizontální a vousy spíš do tvaru U.
- Aha. A uši… - No?
Navrhoval bych návštěvu u…
Jak se říká ušnímu?
Nevím.
- ORL. - Na ORL.
Ne. Tak zaprvé, tenhle člověk,
tedy ne on, ale jeho syn,
tahal mého syna za uši…
Ne. To nebyl můj syn, ale divný cizí chlap,
o kterém jsem mluvil v souvislosti s těmi bicími.
Přesto bych doporučil návštěvu forenzního znalce ORL.
A teď vousy.
Díky. Co se týče vousu,
navrhuju návštěvu… Jak se říká doktorovi přes vousy?
Jo, to vím. Dermatolog.
- Holič. - U holiče. Nebo spíš u barbera.
Ale radši bych s tím počkal,
až to zase doroste, protože teď tam nevidím problém.
Přesně tak! Protože jsem se oholil.
Ale doroste to. Vždycky to doroste.
Ale ne jen tak pomalu, ale rychle!
A hrozně moc. Hned!
Davide!
Davi?
Piotreku…
Musíme dojít k prarodičům.
To nepomůže. Všechen můj duch je pryč.
Přestaň pořád fňukat.
Uvidíš pravý Štědrý večer.
Pocítíš kouzlo Vánoc a duch se ti vrátí.
Kéž by šlo vykouzlit helikoptéru
nebo tryskáč se svislým vzletem a přistáním.
- Tak do toho! - Nemůžu.
Vidíš? Musíme to udělat jako lidi.
- Pojď. - Kam?
Pojď, chytneme si stopa.
„Milí rodiče, musím pomoct elfu Albertovi.
Jdeme najít opravdové Vánoce. Nebojte se. D.“
Je to moje vina. Krmil jsem ho nesmysly.
Tvoje vina je, žes mu nenaslouchal. Je chytrý a rozumný. Pokud…
Hani, elfové neexistují.
Fajn. Ale musíme ukázat, že mu věříme. Tys ho ani neposlouchal.
A co jako? Historky o Santovi?
On tvým historkám o Santovi věřil.
Piotreku.
Zase?
Já mu věřím.
Jo, jasně.
Ho ho.
Jsem instalatér.
Omlouvám se za nepříjemnosti, ale hledáme elfa.
Tím myslíme našeho syna.
Tvrdí, že je elf, ale je to taky instalatér.
Před dvěma dny odjel do Varšavy a pokud vím…
Máte krásný vous. Přesně jako…
instalatéři.
Sněhové vločky po mně šílely. Nemluvě o malých elfatech.
Pětkrát za sebou jsem byl elfem roku.
Pětkrát! A co vy?
Alberte, už toho pána neotravuj. Omlouvám se.
Věříte na elfy?
Hodně.
Udělal jsem pro lidi tolik dobrého. Tolik!
- Hej, stůjte! - Co je?
Tomu jsem pomohl! Změnil jsem mu život! Stefane!
- Musíme jet! - Počkej!
Stefane! Poznáváš mě?
- Ne. - Stefane!
Stefane, počkej!
Neboj se!
Stefane!
Hej! Haló! Stát!
Pane, počkejte!
Ježíši, stůjte! Haló!
To je vděčnost.
- Stopnem jiného. - Jasně.
Proč jsi na mě mával? Kdybys…
Je to tvoje vina.
Albert je jejich syn. A nejspíš utekl s Davidem.
Pro vás.
Moc děkuju.
Taky se moc bojíme. Na.
Clausi, uklidni se, drahý.
Manžel zažil trauma při…
Myslím, že vím, kam mají namířeno.
Kam?
K prarodičům. Poslouchejte.
V dopise psal o pravých Vánocích.
A nejkrásnější svátky prožil vždy u mých rodičů.
- Kde to je? - V horách.
Zpíval koledy, dával oplatky zvířatům.
Loni s manželem viděli na nebi Santovy saně.
Už jsem říkal, že jsme nic neviděli.
- Teď ne. - Ani já.
Vidíš? Taky nic neviděl.
Musíme tam hned jet, ale jak?
Pojedeme na san… já nevím.
Autem. Můžete jet s námi.
Auto. Skvěle. Ho ho.
Už jsme skoro tam.
Já to nezvládnu.
Pojď. Lidi se nevzdávají.
Nejsem člověk a je mi zima.
Hele, co mám na sobě.
Ušil ti to kouzelný krejčí?
Ten, co ho zná táta. Je to bratranec víly Zubničky.
Fajn. Uděláme si vlastní Štědrý večer.
Počkej tu.
Hned jsem zpátky.
Je…?
Je váš Albert elf?
Váš manžel taky nevypadá jako instalatér.
Je to jeho oblíbený koníček.
Ale profesně…
- je odborníkem na… - Vánoční donášky.
Dá se to tak říct.
Jo. Je to těžká práce.
Jednou za rok. Jinak má volno.
Neumíte si přestavit, jaké je to mít manžela pořád doma.
Díky za to instalatérství.
Vy jste Santa Claus?
- Já? Ne. Proč si to myslíš? - Poznávám ten vous.
On má taky vous.
Ale on je instalatér.
Nech ty lidi na pokoji.
Ne, to je dobrý.
- Díky. Veselé Vánoce. - I vám. Jdeme.
Veselé Vánoce.
Pětku, prosím.
Pane Santo!
Mám vás ráda.
Díky.
- Ještě něco? - Už nic.
Jezdíte často…
sem k nám… na Zemi?
Jo. Společně…
Jsme tu poprvé od roku 86.
Před Kristem.
Můj manžel sem jezdí častěji. Ale bojí se, a proto
ty komíny a neviditelné saně.
Je citlivý.
Ale já myslela, že má lidi rád. Hlavně děti.
Má rád všechny. To je jeho problém.
Bez jeho lásky by nebylo kouzlo Vánoc.
Vychází z jeho velké lásky.
Chci se zeptat.
Ty vousy tak rychle vyrostou kvůli nějakýmu speciálnímu krému?
Poradil bych vám vrabčí mast.
- To je pták. - Já vím.
A ta mast je jako z trusu?
Ano, z trusu. Samozřejmě.
Ptám se pro šéfa, který plešatí.
Nejsou to čáry.
Ne, to vůbec.
- Ne? - Na ty je odbornice moje žena.
- Mezi náma, jo? - Jasně.
Nedávno začala věřit v Santu.
Jo.
Můžeš mi pomoct.
Jak? Nemám svou moc.
Nemyslím kouzly.
Nemůžeš celý život spoléhat na kouzla.
To by bylo moc snadné.
Snadné?
Je mi zima.
Brzo se zahřeješ.
Alberte, soustřeď se.
Představ si, že…
Ne.
- Zůstaň tu. - Proč?
Dáme si vánoční oplatek.
Je to tyčinka.
Není. Je to vánoční oplatek.
Přeju ti, abys byl šťastný.
A zdravý, bohatý a šťastně zamilovaný.
A cokoliv si přeješ.
To je ale krásný Štědrý večer.
A kolik nás navštívilo lidí.
Tam je teta Aurelia.
A na chodbě byl strýček Kornel.
Za stromkem je paní Popielaková.
Jsou mrtví, ale o Vánocích jsou s námi.
Ty mě máš rád.
Najez se.
Pak bude kapr a pak sladká kuťa.
A makovec.
Pak zazpíváme vánoční koledy.
Víš, jak jsem tě je učil.
Ach, maličké děťátko
jako rukavička.
Nebo možná
ještě malinkatější.
Zpívejte mu a hrajte mu,
tomu maličkému.
Zazpívejte mu a hrajte mu,
tomu maličkému.
Kaško! Jsi zpátky!
Zlatíčko…
Miláčku, omlouvám se. Poslouchej.
Já toho zažil!
Promiň. Jsem hrozně unavenej.
Promiňte, jak se odsud dostanu?
Co? Ostraha!
Pomůžete mi?
Clausi.
- Ano? - Vousy.
Já vím.
Promiň. Jsi v pořádku?
Vydrž.
Je to za tím kopcem.
Pravá štědrovečerní večeře.
Ne nějaké tyčinky.
Jen vydrž.
Alberte!
Dědo!
Hochu, co tu děláš?
Tati! Piotreku, to je David!
- Jo? - Davide!
- Dědo! - Hochu!
Davide!
Je sám.
Vidím.
Kde je vánoční stromek? A jmelí? A pirohy? A seno pod ubrusem?
Zlato! Kde jsi byl? Měla jsem strach!
- Co sis myslel? - Nekřič na něj.
Nekřičím. Prošel půlku Polska.
Davide!
- Hej! - Davi!
Kde je večeře?
Jmelí?
Davi, zlato!
Máš pirohy? A seno pod ubrusem?
Vánoční stromek? Jmelí?
- Ne. - Proč?
Davide!
- Bože. - Davide!
Davide, zlato, kde je Albert?
Co budeme dělat?
- Veselé Vánoce. - Ho ho.
Jsi úplně maličký.
To bude dobré.
Počkej. Jak mohl Albert zmizet?
Nikdo jen tak nezmizí. Zavoláme policii.
Tam už jsi byl.
- Ty to tak necháš? - Ne. Jenom se uklidni, jo?
Albert se vrátí. Určitě.
Letos jsme nedělali večeři. Jsme tu sami dva.
A uříznout strom jen pro dva staré lidi by byla škoda.
Mami, přestaň.
Ne, díky. Musíme běžet.
- Povinnost volá. - Je Štědrý večer.
Někdo musí pracovat, že?
Dělejte něco.
Tati, sežeň jmelí!
Babičko, udělej pirohy.
- Davide… - Uděláme si Štědrý večer. Honem.
Skoro jsi… Davide, nepobíhej tu.
Počkej.
Musíš mu věřit.
Paní Clausová a pane Clausi.
Nemůžete Alberta opustit.
Už je pryč.
Kdo je pryč?
Elf.
Nevidíš, že je to Santa Claus?
Cože? Mami, vážně. Je to instalatér.
A náhodou se jmenuje Claus. A paní je… pardon, zapomněl jsem.
- Paní Clausová. - Paní Clausová, manželka instalatéra.
No jo.
Stromek je těžký.
Alberte!
Nechci tě opustit.
Nechci, abys odešel. Ale…
ostatní děti čekají na dárky.
Dárky nejsou tak důležité.
Zamáváš mi?
Ho ho! Alberte!
Ty jeden…
Clausi…
Alberte, kde jsi byl?
Takže pan Albert se jen ztratil.
- Já věděl, že se vrátí. - Ten je ale pěkný.
Takový uši můžu mít taky. Koukejte.
No dobrá. Všem bych vám chtěl poděkovat.
A ještě vám chci, říct, že…
Možná ne, protože nakonec… Já nevím.
Clausi, už to řekni.
Ale já jsem…
Nečekal jsem, že to řeknu, ale moje žena peče skvělý tvarožník.
- Clausi… - Vím, o čem mluvím.
Takže jestli chcete, můžete nás někdy…
navštívit.
- Třeba po Vánocích. - Rádi vás uvidíme.
- Můj manžel pošle sáně. - Ano.
Cože? Sáně!
Kde bydlíte?
- Kousek. - V Bukowině?
Přestaň.
Žijí tam, kde žijí. Proč se ptáš?
- Ze zvědavosti. - Zlato.
Napsal jsi dopis Santovi?
Už v listopadu.
Dárek ti přivezu osobně.
Radši řekni, jak se ti vrátil duch Vánoc.
Díky tobě!
Teda díky sobě, ale ve skutečnosti, no…
- Chci říct… - Alberte, musíme jet.
Musíme. Takže…
- Veselé Vánoce! - Veselé Vánoce!
- Díky. - Veselé Vánoce.
Jednou ti to povyprávím.
Musím jet. Nashle!
- Ho ho! - Ho ho!
Ho ho…
Tak pojďte, musíme všechno připravit.
Dobře.
Cože, oni nezůstanou?
Ne, museli už jet.
Můžu je někam hodit.
Ne, čerstvý vzduch jim prospěje.
Čerstvý… co když se zase ztratí?
Pozor na hlavu. Tak jo.
Promiňte!
Oni už jsou pryč.
Samozřejmě.
Haló?
- Hanko, jdeme. - Jo.
Brzo přijď.
Můžu? Naposledy?
Ne. To už stačilo.
- Ale je to dárek pro Hanku. - Ne.
To můžeš.
Můžeme jet? Prosím.
A taky pro Davida.
Tolik mi pomohl a já jsem mu nic nedal.
Dal. Tak jeď.
Nedal. Pořád jsem se ptal, ale on říkal, že všechno má.
- Dostal dárek předem. - Jo.
- Jaký? - Napsal… můžu to říct?
V dopise Santovi napsal,
že jeho největším přáním je vidět
elfa.
No? Tak co? Jedem!
Bože.
Ohromná legrace. Fakt.
Dobře, 46 kroků vpřed. Raz, dva, tři, čtyři.
Asi tam radši nechoďme.
- Tví rodiče čekají. - No tak.
- Kolik? - Dvacet jedna.
Dvacet dva, 23, 24…
To je úžasné.
Dvacet šest, 27…
Hani! Vy oba. Kéž by tu ten dárek byl.
Ale bohužel není, protože jsem ho zapomněl ve Varšavě.
Fakt? Taťka je hrozně ukecanej.
- Dělá si srandu. - Cože?
Dobře, počkej. Kolik? Třicet? Třicet jedna, 32, 33, 34, 35.
Tři smrčky…
„Otočka a skok.“
Musí to být tady.
Koukal jsem a nic. Jdeme.
Tam!
„Pro milou Hanku.“
To je tvoje písmo.
Písmo je možná moje, ale… Jo, je to moje.
Ale jak?
Vypeckovávač.
Jo.
Jsi nejlepší, nejúžasnější a miluju tě.
A miluju i Santu.
Jsi nejlepší
a nejkouzelnější táta na světě.
Vypeckovávač.
Kde jste, darebáci?
Jerzy, co to děláš?
- Krmím vrabce. - Ty ses úplně zbláznil?
Všechno tu pokadí.
Ať kadí. Je Štědrý večer. Čas sdílení.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Jde o to být s někým. Bez toho nejsou Vánoce.
Konec příběhu. Dárky nepomůžou.
Jak se ti vrátil duch Vánoc? Pomohl ti David?
To já sám.
- Nemožné. - To je jediný způsob.
Myslel jsem, že pomůže rozdávání dárků, ale nic.
David mě měl rád, ale duch Vánoc…
Musel jsem ho mít taky rád.
A to za tebe nikdo neudělá.
Jak jsi to udělal?
Pocítil jsem to.
Napadla mě taková myšlenka. Malinká.
Sám jsem byl malinký.
Skoro neviditelný.
Byla to poslední myšlenka.
Že už Davida nikdy neuvidím.
Ani tebe.
Ani paní Clausovou.
Ani…
Nevím, jak jsem to udělal.
Ale mám vás rád.
- I tebe, Erwine. - Já tebe taky.
Davide, miláčku.
Takže ty jsi napsal Santovi, aby poslal elfa?
Chtěl jsem, aby udělal zázrak a abysme byli spolu.
Takové Vánoce…
Ve Varšavě byly docela hezké.
A táta se snažil.
- Máma taky. - Ano.
Ale když nejsme spolu,
tak to nejsou opravdové Vánoce.
A teď mám kamaráda.
Elfího kamaráda.
A zrovna Alberta.
Všude dobře, doma nejlíp.
A domov je tam, kde je srdce.
Zazpíváme si.
Přišla chvíle na koledu.
Všichni spolu zpíváme.
A dvě babky kynou pod duchnou, aby byly lepší.
Nadýchané babky.
Poprášíme mákem, co jsme včera umleli.
Celý večer projíme.
Pod stromkem s hlavou skloněnou.
Čistí a oprášení oslík a vůl.
Kočka mžourá na prostřený stůl.
Všude je bílo.
A jmelí se směje nad stolem.
A my se líbáme.
Ježíšku, ten ubrus se vypere.
Až koledy utichnou, Vánoce přijdou a odejdou.
Přijdou a odejdou.
Překlad titulků: Petra Babuláková