Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ZVIERATÁ SI MUSÍME DRŽAŤ OD TELA A TAM, KDE PATRIA,
PRETO IM ZRIEDKA KLADIEME OTÁZKY,
ABY NÁHODOU NEODPOVEDALI A NEVYDESILI NÁS NARUŠENÍM NÁŠHO PRESVEDČENIA.
Hlboké porozumenie
ZÁTOKA FREDERICK SOUND ALJAŠKA
DR. MICHELLE FOURNETOVÁ
„Snažím sa nadviazať rozhovor.“
To je najjednoduchšie vysvetlenie.
Umiestnim do oceánu reproduktor, prihovorím sa veľrybe
a budem dúfať, že odpovie.
Ak sa to podarí, bude to prvý experiment,
kde sme sa aktívne zapojili do rozhovoru s vráskavcom dlhoplutvým.
ZATIAĽ ČO SA MICHELLE SNAŹÍ NADVIAZAŤ KONTAKT S VRÁSKAVCAMI,
INÁ VEDKYŇA DEŠIFRUJE,
AKO ĎALEKO SIAHA ICH SPOJENIE
NAPRIEČ ČASOM A PRIESTOROM.
UNIVERZITA V ST. ANDREWS ŠKÓTSKO
DR. ELLEN GARLANDOVÁ
Ľudstvo študuje spev veľrýb už 40, 50 rokov.
Ale stále nevieme, prečo vlastne spievajú.
Vtáky spievajú.
Aj iné veľryby.
Ale spev vráskavcov... je ešte zložitejší.
Má rytmus.
Načasované dýchanie.
Rýmy a opakovania.
Hodiny vzorcov vnútri vzorcov.
Bez zrejmého začiatku alebo konca.
Myslím, že spev vráskavcov je zložitá komunikácia...
v škále, ktorá nemá žiadnu známu obdobu.
Okrem nás.
Môj nevlastný otec bol klasický klavirista.
CORNELLOVA UNIVERZITA ITHACA, NEW YORK
Keď ma učil hrať,
kázal mi zahrať jednu notu, zavrieť oči a počúvať...
...až kým zvuk nezanikne.
Chcel, aby som zvuku porozumela tým, že ho zažijem.
Na pevnine to je jednoduchšie.
A potom nastavíte časovač.
BIOAKUSTIKA, STROJÁRSTVO A VÝROBA
- Tento systém komunikuje s tou skrinkou? - Uhm.
Trvalo desať rokov, kým sme položili základy,
ktoré nám umožnili začať s tvorením súborov určených na prehrávanie veľrybám.
- Ou, super. Funguje. - Paráda.
Áno.
- Funguje? - Áno, skvele.
- Super. Dobre. - Dobre.
- Zapnuté? - Áno.
Áno.
Áno, s tým budeme mať problém.
To je ono. To je... To je tá nahrávka.
To je spev, ktorý budeme prehrávať...
Teda jeden z nich.
Áno, budeme to musieť upraviť.
Áno, môžeme znížiť hlasitosť.
Možno...
Niečo tam šťuká. Budete to musieť upraviť.
- Nie, to šťuká z tej nahrávky. - Ah, dobre.
Áno. Šťukanie je z nahrávky.
Nebolo to ešte spracované, vôbec neboli, hm, upravené.
To je dobré.
- Niečo nie je celkom v poriadku. - Nie.
Snažím sa oklamať veľrybu.
To by malo byť zrejmé.
Snažím sa presvedčiť vráskavca,
že vo vode je ďalšia veľryba, ktorá vydáva zvuky.
Len tak sme rozmýšľali a možno sme natrafili...
BIOAKUSTICKÉ LABORATÓRIUM
Predtým pokusy s nahrávkami náhodne vydávali hrozné zvuky.
- Tak to funguje. - Prvá polovica je ozajstný spev.
Naposledy nahrávky
zneli ako vráskavce na héliu.
A tento je rekonštruovaný.
A divili sa, prečo nik neodpovedá.
- Všetko vyčistíte. - Áno, všetok šum.
A tu je zvuková krivka.
Modrá je nahrávka a červená to, čo teraz počujeme.
- Červenú počujeme teraz. - Áno.
Čiže vy pracujete iba so signálom?
A nemáte problém so spektogramom.
Všetky kliknutia sa vyhodia.
Dobrý nápad.
Jediný problém je, že väčšina vráskavcov je netonálna.
Volanie je amplitúdovo modulované.
A je krátke. Takže mnoho z nich je...
...nie sú harmonické ani tonálne.
To je skvelé.
Robíte to skvele.
Tak to potom zas bude iba o čistote zvuku.
- Skúsme to. - Áno.
Ak by ste počúvali všetky veľryby na svete naraz,
väčšina zvukov by boli volania.
Niekedy sa objavujú v sériách, ktoré menia poradie.
Niekedy samostatne.
KVAP
Ale sú krátke.
ŽBLNK
A rozumieme im len veľmi málo.
VŔ
Ale zo všetkých volaní vráskavca...
TÍPÍ
...je najdôležitejšie jedno.
Volanie vup.
Myslíme si, že toto volanie vydávajú všetky.
Reč je o zvierati, ktoré môže vyprodukovať nekonečné množstvo volaní.
Prečo je toto volanie jedinečné?
Prečo je špeciálne?
Najlepším spôsobom, ako to zistiť,
je prehrať ho veľrybe a pozorovať jej reakciu.
Na túto otázku som sa pripravovala.
O ňu som bojovala, keď som mala 25 a celé to začala.
A na ňu som sa sústredila, keď som začala svoj doktorát.
Musím sa uistiť, že naša veda je bezchybná.
Toto je začiatok nášho porozumenia tomu,
ako vráskavce vnímajú svet.
A ako vnímajú seba navzájom prostredníctvom zvuku.
MICHELLE POCESTUJE NA ALJAŠKU,
ABY ZISTILA, ČI VRÁSKAVCE POUŽÍVAJÚ VOLANIE „VUP“
NA NADVIAZANIE VZÁJOMNÉHO KONTAKTU.
Mama milovala oceán.
Vždy chcela byť oceánografkou,
ale ženy na loď nesmeli.
Tak sa stala geografkou.
Nikdy však nestratila svoju lásku k oceánu
a preniesla ju aj na mňa.
VÝSKUM MORSKÝCH CICAVCOV
Presne. To je dôležité.
Poukázať na divné a odlišné veci je to najlepšie, čo môžete urobiť.
Pokiaľ si všimnete tieto individuálne odlišnosti, vyskočí to na vás.
Pamätajte na to.
Vedci si vždy mysleli, že veľrybie piesne slúžia len na párenie.
To je dobrý vzorec.
Je tam volanie „husle“, „štekanie“ a som si celkom istá, že toto bude „vup“.
Sú to tri dokonalé príklady.
Ale pri počúvaní desaťročia nahrávok z južného Pacifiku
som si všimla, že rovnaké piesne
sa objavujú pri skupinách vzdialených stovky kilometrov.
Ale dôležité je vidieť štruktúru.
Tu máme veľké zapišťanie a za ním časť s nižšou frekvenciou,
potom znovu zapišťanie a nižšiu frekvenciu.
Takže, keď sa nad tým zamyslíte ako nad štruktúrou...
Uvedomila som si, že piesne nie sú len o párení.
Do piesne sú zavedené malé zmeny.
Tie sa potom naučia všetci, čo spievajú a pieseň sa rozvíja.
Posunie sa vpred.
Potom sa piesne posúvajú medzi vzdialenými populáciami.
A opakovaním sa stanú zvukom,
ktorý vydávajú tisícky veľrýb dohromady.
Je to kultúrny jav.
Takže, z Austrálie
sa najprv rozšíri do Novej Kaledónie, 1 300 kilometrov ďalej.
Všetky sa pieseň naučia v priebehu mesiacov.
Je absurdné, že sa zvieratá dokážu naučiť
niečo také dlhé a komplikované tak rýchlo.
Piesne vždy prechádzajú zo západu na východ
a spájajú oceán veľrýb s kultúrou.
Snažím sa dokončiť mapu miest,
kde je možné nájsť zdieľanie piesní v južnom Pacifiku.
Chcem nájsť jej okraje.
Zistiť, kde sa táto kultúra vráskavcov končí.
ELLEN SA CHYSTÁ NA CESTU DO FRANCÚZSKEJ POLYNÉZIE,
ABY ZISTILA, ČI TAM VEĽRYBY
TAKISTO SPIEVAJÚ PIESEŇ, KTORÚ SLEDUJE.
ELLENIN MANŽEL
- Stačí? Ani náhodou. - Myslím, že stačí. Napchaj to tam.
No tak, Zin. Čo to je?
Poď hore.
Čo myslíš, Zin?
Pozdáva sa ti?
Práca v teréne je vždy výzva,
lebo ste ďaleko od ľudí, na ktorých vám záleží.
Myslel som...
Občas som Matta dostala do terénu, ale zistili sme,
že má morskú chorobu.
Takže...to moc nefungovalo.
Musíš vypnúť sporák.
- Ja viem! - Vidíš ten dym?
Otvorila si... áno.
Krok jeden. Ellen vždy spúšťa hlásič dymu.
- Uf, v poriadku? - Áno.
Vďaka, kamoš.
Ani neviem, kde začať. Dobre.
- Deleguj. - Prosím?
- Deleguj. Pover ma niečím. - Och...
Dobre.
Môžeš priniesť zo žinky všetky usušené veci.
Áno, môžem.
Viete, čaká nás úplne minimálna komunikácia
a to je nanič.
A je... je to tažké.
Ale myslím, že je to ťažšie pre teba než pre mňa,
lebo ja mám stále okolo seba ľudí... tím.
A navyše máš čo robiť, nie?
V teréne naozaj nie sú prestávky.
Keď vás niečo naozaj zaujíma a ste do toho zanietený,
je jasné, že to chcete robiť.
Milujem byť v teréne.
Robí ma to šťastnou a úplne to milujem.
A nechcem... nechcem s tým prestať,
ale je naozaj ťažké odísť.
Asi je najlepšie pokúsiť sa na to nemyslieť.
Dobre.
Poď sem.
To nič.
ZÁTOKA HOBART ALJAŠKA
PRVÉ DVA TÝŽDNE V TERÉNE
BUDE MICHELLE ASISTOVAŤ KOLEGYŇA
A ŠTUDENTKA.
Štyri hydrofóny. Máme. Ovládač. Máme.
Štyri vodeodolné tašky s obojkami a navigáciou. Máme.
Stopovač, máme. Malá taška s navigáciou pre čln, máme.
iPad, máme. Zelený uterák je v batohu.
Baterka s nabíjačkami
a solárny panel sú oba v batohu.
- Ochranné puzdro. - Máme.
Foťák... Videla som ho dnes ráno.
Foťák, ďalekohľady, deväťvoltová baterka navyše
a AA baterky sú tam tiež.
Super. Žltá taška, pršiplášť, obed.
ŠTUDENTKA A ASISTENTKA
Všetko máme.
Dobre. Reprák s nahrávkami. Štyri záchranné vesty.
MORSKÁ EKOLOGIČKA
- Vysielačky. - Tu.
- Osobné tašky a fľaše s vodou. - Voda.
Moje sú plné.
Opaľovací krém.
Ach, krém. Bol na zozname.
Je v taške. Mali by sme sa natrieť.
Prvý prieskum urobíme na juhu a prepracujeme sa na sever.
Dobre.
Keď ste v takej nádhere, je ľahké zabudnúť...
že veľryby nás môžu prevrátiť.
A v studenej vode by sme mohli zomrieť.
Jedna tam je.
- Určite. - Uhm.
V predošlých sezónach prešli týždne bez jedinej veľryby.
Tento rok máme iba mesiac na prieskum aspoň tridsiatich.
Dobre, hydrofóny. Je 10:28, 11. augusta.
Tu je doktorka Matthewsová s doktorkou Fournetovou.
Trikrát zatlieskam.
Každá nahrávka má hodinu.
Pod vodou budeme akusticky stopovať jednu veľrybu pomocou hydrofónov,
zatiaľ čo reproduktor bude hrať volanie vup.
Spúšťam nahrávku.
A hore zaznamenáme všetko, čo bude veľryba robiť.
Volá sa to ohniskové sledovanie.
Spojením správania na hladine a záznamov spod vody
budeme mať kompletný obraz o tom, ako veľryba reaguje na naše nahrávky.
- Začneme prvým vynorením. - Áno.
Akoby sa išla vynoriť priamo pri nás.
Áno.
Začať prieskum.
Prvé vynorenie. Juhozápad, 76,2 stupňov.
Trysk.
Vlastne nie, preškrtni to. Nie je naša.
- Nie je naša. - Nie.
Trysk. Na západ.
50,1 stupňa.
Trysk. Severozápad.
Ponor. 36,3 stupňa.
140.
- To je naša veľryba. - Hej, to je ona.
Dobre. Biela na chrbtovej plutve.
- Však? - Áno.
Áno. Ten chvost ma uistil.
Pretože tá druhá ho mala tiež čierny.
Pomyslela som si: „Panebože.“
- Ale nie. To je ona. - Správny chvost.
- Uhm, správny. - Áno.
Čierny s bodkami, a na vrchu fúzonôžky.
- Áno. - Hej.
Dobre. Koniec prieskumu.
PRVÁ NAHRÁVKA UKONČENÁ
- Kontakt. - Kontakt.
Kontakt.
Môžem si vziať ten so syrom?
Pokojne.
Ste sklamané, že vás nevezmem dolu?
- Nie. - Dobre.
Je to úmyselné.
Je tam priveľa veľrýb.
Nemali by sme tam ísť.
Bolo by to mätúce.
DRUHÁ NAHRÁVKA
- Tá nie je naša. - Správne.
Ani tamtá.
- Ani tieto dve. - Správne.
Čo tá, čo špliecha?
- Áno. - Tá je naša.
Vynorenie. Prvé vynorenie, 185,2 stupňa.
180 metrov.
Som si istá, že tá je naša.
Skúsim ju dostať do ďalekohľadu.
Trysk.
Juh, 178,5 stupňa.
- 365. Tá bližšia, hej? - Uhm.
- Tá nie je naša. - Nie je.
Zmaž celé posledné vynorenie.
Tento výskum má veľkú šancu na neúspech.
Logistika je komplikovaná.
Keď je tu viac veľrýb, je veľmi ťažké sledovať len jednu.
OSTROV MOOREA FRANCÚZSKA POLYNÉZIA
Tá myšlienka, že môžem prispieť k tomuto poznaniu.
Že svojím kúskom môžem pomôcť vyriešiť tú hádanku.
Aj v najťažšej sezóne v teréne a najmizernejšom dni
mi to pomôže vstať z postele.
Som vedkyňa...
snažím sa pochopiť našu planétu
a všetky zvieratá na nej predtým, než zmiznú.
Takže si ešte nemal inštruktáž s hydrofónom?
- Nie veľa. - Dobre.
Takže všeobecne: táto časť sa nesmie namočiť, táto ide pod hladinu.
DOKTORAND ZOOMUZIKOLÓGIE
Trvá im veky zapnúť vo výdržnom režime.
Aha, jasné.
Počujem to odtiaľ.
Áno, funguje to dobre.
Zámer je obmotať to kusom pásky.
Pevne, ale nie príliš.
- Aha. - Nezaškrť ten kábel.
Dobre.
A ide o to znížiť dunenie frekvencie vody?
- To si mala na mysli? - Áno.
- Znižuje to nízkofrekvenčné vibrácie. - Áno.
Áno, odovzdávalo sa to od nadriadeného môjho nadriadeného
k môjmu šéfovi, ku mne, a ja to teraz zavádzam do nášho laboratória.
Takže je to...
Povedzme, že je to austrálska metóda.
- Áno, super. - Dobre.
Už nám treba len veľryby.
KAPITÁN
Áno, aj ja vás rada vidím.
- Som rada, že môžeme ísť s vami. - Dlhá doba.
Však? Už sú to veky. Áno, takže...
Mám iba pár týždňov
a potrebujem kvalitné nahrávky od rôznych veľrýb,
aby som zistila, čo spievajú.
Pardon. Čo myslíte?
Skúste tam. So zvukom je to tam lepšie.
- Hej. Znie... - A potom môžeme...
To je najlepší nápad.
- Môžeme ísť? - Áno, môžeme spúšťať.
- Odviň to. Super. - Tak poďme.
- Dobre. Teraz začneme počúvať. - Dobre.
Počúvam na stupni 95.
Možno je na úplnej hranici počutia.
Áno, možno.
Je to zvuková schovávačka.
Pustime... Pustime dolu celý kábel.
Nesedí kolmo,
a najradšej by som mala čo najväčšiu hĺbku.
Pod hladinou môžu veľryby
počuť spev desiatky kilometrov.
Ale môj hydrofón má problém jasne nahrávať už po dvoch kilometroch.
Dobre, teraz to zastavím. Súbor 001.
- Cítim to odtiaľto. - Áno.
Veľryby spievajú pri útese,
ale hlboká voda môže byť taká obrovská,
že vám potopí čln, ak nie ste opatrní.
Skúsme to dole. Tam.
Voda je ako okno, ale tiež ako stena.
Môžeme potvrdiť výskyt spevu,
ale je zlý až veľmi zlý.
Znamená to, že je ďaleko. Tam bohužiaľ nemôžeme ísť.
5 Z 30 NAHRÁVOK DOKONČENÝCH ZOSTÁVA 24 DNÍ
Toľko veľrýb som za desať rokov na Aljaške nevidela.
Robíme medvediu službu tým nahrávkam, ak...
neoskenujeme ostatné.
Sledujeme toto zviera
a púšťame mu nahrávky,
ale nie je to jediná veľryba, ktorá ich počuje.
Čo znamená, že sa zmení správanie aj tej veľryby.
Pretože my vedieme dialóg osamote.
Ale ak ho budeme viesť v skupine ľudí,
zmení to mieru, ktorou prispievame.
Áno! - A akú venujeme pozornosť.
Ťažko sa nám vzdáva.
Jasné. Strávili sme týždne... Ja som strávila mesiace... roky.
- Dlhý čas. - Plánovaním týchto sledovaní.
- Ale keď si na mieste a rozbehneš to... - Zmení sa to.
...a vidíš všetky ostatné veci...
Nezáleží na tom, koľko času som strávila plánovaním.
Takže aký je najelegantnejší spôsob
ako si byť istý o niečom, čo vidíme v prírode
bez toho, aby sme to zveličovali alebo v to dúfali?
Podľa mňa tá otázka...
Sken je najjednoduchší spôsob, ako zachytiť reakciu vráskavca.
To je veľká zmena.
Veľmi veľká.
- Myslím, že... - Maggie.
Robíme zmeny v protokole.
- Budú to skeny. - Iba skeny?
- Áno. - Len skeny?
Iba skeny.
Myslela som, že budeme mať iba jednu veľrybu,
takže dávalo zmysel zvažovať, čo urobí jedna veľryba.
Namiesto toho je veľrýb veľa, čo bolo nečakaným prekvapením.
Takže potrebujem vedieť,
či sa počet vupov, ktoré každá veľryba vydáva,
zvyšuje, keď vydám vup ja.
A na to je najlepší spôsob skenovanie.
Zaznačím každú veľrybu, ktorú okolo seba vidím.
Pokiaľ sa množstvo vupov, ktoré každá veľryba vydáva,
zvýši, keď vydám vup ja...
...je to silný dôkaz toho, že vupy používajú na nadviazanie kontaktu.
PRVÉ PÚŠŤANIE NAHRÁVKY VIACERÝM VEĽRYBÁM
Spúšťam nahrávku.
Dobre.
Poďme tým smerom, aby sme im dali priestor.
A potom sa vrátime. Pomaly, pôjdeme pomaly.
- Tridsať sekúnd od prehrávania. - Vďaka. Tridsať sekúnd.
Veľkosť skupiny: štyri. 131 stupňov, 450 metrov.
Veľkosť skupiny: dva. 154 stupňov, 900 metrov.
145 stupňov. Veľkosť skupiny: dva.
- Môžeš trochu spomaliť? - Sotva.
Vzdialenosť 180 metrov.
Prosím, zopakuj azimut.
142 stupňov.
Skupina dvoch...
230 metrov.
185 stupňov. Veľkosť skupiny: jeden.
- Ešte raz, prosím. Prepáč. - 185. Veľkosť: jeden. 230 metrov.
180 metrov. Veľkosť skupiny: jeden. 256 stupňov.
Ja som na skupine štyroch na 1 000.
- Aký to bol azimut? - Neviem.
Dobre, poďme odznova.
Je to veľmi rýchle a nemám čas sa na to naozaj pozrieť.
Viem. A je to...
Celé to vymažme a začnime znovu.
Hoci to bolo náročné, bolo to ľahšie.
Ako sledovať jedno zviera uprostred tamtoho?
Áno. Och, pozrite na nich. Pozrite sa.
Dobre. Začiatok prieskumu.
Dobre. Veľkosť skupiny: tri. 159 stupňov.
Chcela by som vidieť nás.
- Kedy sme začali prehrávať? - 11:32.
- To je ono. - Myslím, že sme to my. Tiché.
Uhm. Ale zapadá to.
Presne to zapadá. Hej. Znie to veľmi realisticky.
Áno.
- To nie sme my. - Nie sme.
- Nie, my sme tu. To sme my. - Áno.
Myslím, že vup je pre nich akési „ahoj“.
Možno „Ahoj, ja som...“
Čo prináša otázku...
ak má každá veľryba svoj vup...
používajú ho na vzájomnú identifikáciu?
Preto prehrávam tento zvuk.
Predtým, než sa začnete rozprávať...
by ste sa mali predstaviť.
Takže, čo ďalšie sme tu našli?
Chceli sme vidieť, či robili vup predtým, než sme ho začali robiť my.
- To sme my. - To sme my.
Predtým, než sme začali robiť vup my, nevidno veľa vupov.
Trvajú na odozve.
Avšak, môže to byť len náhoda.
Ó, a zase.
- Ou, Leanna. - Čo je?
- Poď sem. - Dobre.
- Maggie. Potrebujeme rozhojdať. - Bože.
- Och, bože. - Padli sme na zem.
Vŕzga to.
Nepomôžem. Tohto sa nezúčastním.
Nebudete ma žalovať, ak sa niečo stane.
Sme na zemi? Myslím, že sme.
Budem tu stáť a odsudzovať vás.
Nemôžeme sa hojdať?
Nuž, ak pôjdeme tamtým smerom, je tam menej zeme, nie?
- Pripravená? - Bože. Plačem.
Ó, bože. Pocikám sa.
Hej. Ó, Maggie.
- Tu máš, opatrne. - Toto znie ako zlý nápad.
- Dostaneš tam nohy? - Asi áno.
Možno ak chytíš ten konár vyššie.
Už musíš len skočiť.
Skoč a obkročmo. Ó, bože.
Ó, bože. Nie že sa udrie o strom.
Beriem si veci, ktoré tu mám rada
a zavádzam ich doma.
Napríklad?
Napríklad nemám internet.
Aha. Nemáš doma internet?
- Nie, nemám doma internet. - Aha.
V mojom dome je veľmi ticho.
Som ďaleko od hluku,
takže keď vystúpim von, je to akoby...
Hej.
Keď sa ráno zobudím, je to trochu ako zobudiť sa v stane.
Áno. Prechod z pobytu tu je exponenciálne ťažší.
Rekalibrácia do reality a reálneho sveta
trvá dni, a je to...
To je ono, ja si nemyslím, že tamto je realita.
Podľa mňa je realita toto.
Toto je skutočný svet.
Áno, ale nie je to skutočný svet, v ktorom žijeme stále.
- Áno. - Takže musíme resetovať
do každodenného života, ktorý sme mali predtým.
A to je ťažké.
Niektoré veci nie sú vrodené.
Sú naučené.
Hovoria nám, s kým sme spojení.
A kam patríme.
Dnes sme pracovali. Boli sme dobrý tím.
Áno.
Starali sme sa jedna o druhú.
Veľa sme sa smiali.
Dnes sme sa smiali.
Nemám ti ostrihať vlasy?
Tieto veci voláme kultúra.
Najstaršie kultúry nie sú ľudské.
Pochádzajú z oceánu.
Po generácie si výskumníci mysleli, že sú samotárske,
lebo sme ich nevideli pokope.
Ale oni neboli sami už celé veky.
Pred 40 miliónmi rokmi ich mozgy rýchlo narástli a stali sa zložitými.
Skôr, než sme kráčali vzpriamení.
Než sme vznietili oheň.
Vedomie rozkvitalo, lebo sa stali spoločenskými.
Časti mozgu súvisiace s vlastným ja a so spoločenstvom
sa rozvinuli viac, než v akomkoľvek inom mozgu.
Vrátane nášho.
Zmysly zraku a sluchu sa spojili.
Dovolili veľrybám vidieť jedna druhú prostredníctvom zvuku.
Veľryby sa vyvinuli pre budovanie vzťahov v tme.
- Chvost. - Kde? Naľavo!
Jeden je tam a druhý tam.
Dobre. Nahrávanie o 13:50.
- Dobre, niekto spieva. - Uhm.
Sú ozaj...
Počuješ v nich každý detail, je to super.
Presne to sme chceli. To je ono. To je ono!
To je ono. Ten kábel tam necháme hodinu.
Toto je zlatá baňa.
- To je veľryba sezóny. - Áno.
Spev, ktorý sme zaznamenali, nie je ten, ktorý sme sledovali.
Nová pieseň, ktorú som nikdy nepočula.
Za 20 rokov nahrávania po celom južnom Pacifiku
je to prvýkrát, čo to vidím.
Ale nemyslím si, že je to anomália.
Pieseň má zložitú štruktúru a úplne sformované témy.
Francúzska Polynézia možno nie je koniec mapy.
13 Z 30 NAHRÁVOK PRE VIACERO VEĽRÝB DOKONČENÝCH
ZOSTÁVA 20 DNÍ
O týždeň Leanna a Maggie odídu do svojich zamestnaní.
Ale myslím, že na to konečne prichádzame.
Odkedy sme prešli od jednej veľryby k desiatkam,
je najťažšie odhadnúť vzdialenosť voľným okom.
Takže každé ráno nacvičujeme.
- Hádam. - Dobre.
- Ja... - Ty prvá.
Povedala by som 114.
- Ja 135. - Mohlo by to byť 135 metrov.
- 155. - Uf.
Môj odhad bol od 140 do 180.
Ozaj? Môj bol od 90 do 140.
- Dobre. - Mimo.
- Od 140 do 180. - Povedala by som 140 do 180.
Dobre, vzdialenosť... Bože, nehýb sa.
120 metrov.
- Sú bližšie. - Áno.
Preceňujeme vzdialenosť.
- Pripravená? - Áno.
- Uf. 70 metrov. - 70.
- Bližšie než 90. - 65.
- OK. Ide mi to lepšie. - Áno.
- Dnes je teplo. - Je mi nepohodlne.
Taktiež vyzeráš veľmi, hm...
- „Francúzka ide do terénu“. - Naozaj?
S tým drdolom a celá v čiernom.
Aha, nuž, v čiernom nevidíš škvrny od potu
a vlasy si dávam do klobúka.
Funkčná móda.
- Funkčná móda. - Uhm. Áno.
Tričko som si neprezliekla už asi šesť dní.
Sú veľkolepé. Je ich tu tak veľa.
Tam aj tam, tam... ...a tam, tam a tam...
To vážne?
Leanna. Zozadu nám vyteká palivo.
- Poďme domov. - Áno.
Funguje to.
Áno, áno.
Neviem presne, odkiaľ to vyteká,
to musíme zistiť.
Viem, že prívod paliva je v poriadku,
ale niečo iné nie. Myslím...
Nejdem hádať. Ale pracujem na tom.
Dobre.
Ale vedzte, že nasledujúce hodiny
nebudem mať mentálnu kapacitu navyše
a budem v režime riešenia problémov, dokým toto nevyriešim.
- Jasné. - Dobre.
POČAS POSLEDNÝCH DNÍ LEANNY A MAGGIE V TERÉNE
TÍM KVÔLI POKAZENÉMU MOTORU
NEMÔŽE ROBIŤ NAHRÁVKY.
DRUHÝ TÝŽDEŇ
Áno, už je to skoro 20 minút.
Trysk.
Hýbu sa.
Áno, a znovu.
Trysk.
- Kde? Trysk? - Trysk?
Ach, áno. Áno.
Začínam počúvať.
On nespieva.
Nespieva. Ja viem, viem.
Je hneď tam, ale... Ja viem.
- Ihla v kope sena. - Áno.
A musíš len...
Buď tam budú a budú spievať, alebo nie.
MORSKÝ EKOLÓG
Vraví, že o 16:00 alebo 16:30 v Marina de Vaiare.
- Zajtra? - Áno.
Poďme na to. Super.
Štyri, dva...
Práve som povedala, že sme nenašli žiadnu dobrú pieseň,
ale dobre, že sme šli. Je to dobré cvičenie.
A toto je tá dôležitá časť. To je hydrofón.
Áno, to je on. Keď pripojíme kábel,
hydrofón pôjde hore a jeho chvost dole.
Takže dolu je závažie a hore bója?
Áno. Spustíme ho pri útese, aby tam bolo veľa rýb.
- Je tam veľa skvelých rýb. - Áno.
Budeš toho počuť veľa...
- Sú tam krevety, čo lúskajú... - Áno.
Ale akonáhle spieva veľryba, tá to všetko prehluší.
Snažím sa
zo všetkých síl zistiť, či sa tu deje niečo odlišné.
Dobre.
Áno.
Je desiateho septembra
a práve sme pri útese ostrova Moorea.
Ak sa nájde, záznam patrí Dr. Ellen Garlandovej
z univerzity v St. Andrews.
Umiestňujeme hydrofóny na dno,
a dúfame, že budeme počuť spev.
Dobre. Zapájam. Áno, dobre.
My našu komunikáciu voláme „jazyk“.
Myslíme si, že to, čo robia veľryby, je iné.
Pod vodou môže zvuku trvať až polhodinu dostať sa za obzor.
Alebo môže zaniknúť v priebehu sekúnd a metrov.
Zvuky vždy prichádzajú...
z rôznych miest a časov.
A vráskavce nejakým spôsobom dokážu rozlúštiť svet zvukov,
v ktorom minulosť a budúcnosť prichádzajú naraz.
Je to ako poznať vek hviezd
iba pomocou sluchu.
KÝM MICHELLE ČAKÁ NA NOVÝ MOTOR,
PRIPOJÍ SA K NEJ DO KONCA SEZÓNY
JEJ PRIATEĽKA A KOLEGYŇA.
NATALIE MASTICKOVÁ-JENSENOVÁ DOKTORANDKA, MORSKÁ EKOLÓGIA
- Koľko ich máme? - Šesť.
Šesť celkom. Veľryby, veľryby...
Skupina dvoch, skupina troch a tamto samotár. Tak?
Uhm. Áno.
- To sa stáva. - Áno.
Dobre.
- OK. - Trojminútová pauza?
Hm, áno.
Vynára sa!
- Teraz nepracujeme. - Páni. Ale môžeme sa pozerať.
Je čas na desiatu. Daj mi niečo zahryznúť.
- Aha, syr z vrecka. - Och, super. Vďaka.
Hej. Ó!
Ako ďaleko zájdeme pred ďalším prieskumom?
- Hodinu alebo šesť kilometrov. - Šesť.
Skvelé.
Koľko prieskumov robíme za deň?
- Štyri. - Štyri.
Aké budeme hladné, keď sa vrátime?
- Veľmi. - Tak veľmi.
V tomto súbore sa toho deje veľa.
Nedivím sa. Je tu veľa veľrýb.
Tu je volanie kŕmenia.
Tento sa volá oblúk, to ďalšie kvap.
Vup, kŕmenie, kvap.
Kvap, kvap, kvap.
Kŕmenie, kvap, kvap, kvap.
Ktoré si pomenovala ty?
Všetky.
Vieš, ako sa to volanie nazýva?
Hm, slon.
Skoro. Mysli na nejaké iné zviera s takým zvukom. Asi mŕtve.
- Mamut. - Teplejšie.
Mamut srstnatý.
- Nie, volá sa brontosaurus. - Ách!
„Asi“ je mŕtve?
Určite je mŕtve.
Podviedla si ma.
Áno, pripomínajú mi brontosaurov.
- Brontosaury. - Áno.
- Znie to ako brontosaurus. - Áno, naozaj.
Ešte tri dni a dostanem nový motor.
Snažíme sa zodpovedať otázku: „Je vup kontaktné volanie?“
A dochádza nám čas.
Robíme záznam.
Takže môžeme aspoň ukázať svetu
a ďalším generáciám,
že tu bolo niečo nádherné.
Aby som mohla na tieto otázky odpovedať, musím sa vzdialiť spoločnosti
a žiť vo svete, v ktorom prevládajú zvieratá.
Nepríde mi to ako obeta.
Je to uvoľnenie.
Viem, že domov prídem ako iný človek.
A neviem, či ten človek zapadne...
do role, ktorú mal predtým.
Išla som na mesiac na Antarktídu
a prišla som domov k psovi a partnerovi,
ku ktorým som už nepatrila.
Musela som ich opustiť.
A bojím sa, že sa to stane znovu.
- Chápeš? - Áno.
Bojím sa, že nezapadnem do tej role, ktorú som predtým mala.
Musíš odísť,
nielen fyzicky, ale aj psychicky.
Do terénu si chodila sedem sezón.
Našla si cestu domov?
Nie.
Namiesto toho...
to robím opačne. Z domu si beriem veci, ktoré sú pre mňa vzácne,
ako napríklad teba, a nosím si ich sem.
Dáva to väčší zmysel.
Pretože tu je oveľa bezpečnejšie byť človekom.
TRETÍ TÝŽDEŇ
Takto neskoro som ešte nikdy nevidela tak málo veľrýb.
A zachytili sme iba jednu jasnú nahrávku.
Dobre. Spúšťam hydrofón.
- Postupuje dobre. - Super.
Idem zapisovať,
nechceme tu byť dlhšie, ako treba.
Aký je čas? Práve počúvam.
8:29.
- Dobre, nahrávam. - Dobre.
- Je to frustrujúce. - Uhm.
Je tam toľko hluku a špliechania vody.
Asi to musíme stopnúť na 25 stupňoch. Začína to...
Ach, začína to byť náročné.
Som zo všetkého vyčerpaná.
Keď hovoríte, že je to ťažké, že je to náročné,
môže to znieť ako slabosť.
Zvlášť preto, že som žena v tomto odbore, nechcem ukázať žiadnu slabosť.
Tento rok som sľúbila, že do terénu pôjdem iba na dva týždne.
Chýba mi Matt.
Mám pocit, že sme sa poslednýkrát videli pred storočiami.
19 Z 30 NAHRÁVOK DOKONČENÝCH ZOSTÁVA 6 DNÍ
Je utorok, 27. augusta.
Tu doktorka Michelle Fournetová
so skoro-doktorkou Natalie Mastickovou.
OK. Dobre.
Je... bližšie k ostatným?
Veľa, veľa veľrýb. Páni, je tu ozaj veľa veľrýb.
- Dobre. - Môj obľúbený problém.
Je to dobrý problém. Pozri na ne.
Pozri!
Perfektné.
Dobre, modrý je zaistený ku kotve.
Modrý je vo vode.
Je to... je hlasitosť iPadu na najvyššej úrovni?
- Áno. - Naozaj?
- Prehraj to znovu. Hrá to? - Hrá.
- Och! Nedali sme ho do vody. - Sakra.
- Dobre, zastav. - Och, nie.
Dobre. Pripravená?
Neviem. To bol stres.
- Áno, pripravená. - Dobre, môžeš.
Jeden. Dva. Tri, štyri, päť.
Šesť, sedem, osem, deväť, desať, jedenásť.
Pripravená? A začíname.
Máme skupinu dvoch.
Traja jednotlivci. Skupina štyroch. Dvaja.
Priamo tu. Myslím, že tu jeden je.
Prieskum číslo 26.
A koniec.
Veľkosť skupiny: tri. 145,6 stupňa.
Skupina dvoch. 356,1 stupňa.
Jednotlivec.
129,6 stupňa.
Od 180 do 450 metrov.
Prvýkrát cítim svoj vek.
A chcem mať dieťa.
Čo spravíš s dieťaťom, keď budeš v teréne?
Vezmeš ho so sebou.
To je ťažká otázka.
Záleží na tom, čo budem robiť.
Záleží na tom, akého budem mať popri tej práci partnera.
Ak bude môcť ísť so mnou do terénu, tak áno.
Ak budem mať, hm, podpornú skupinu.
Myslím to vážne.
- V teréne sme mesiac. - Áno.
Niekto s deťmi bude zbierať čučoriedky,
robiť palacinky, prať,
variť jedlo a umývať riad po raňajkách.
A keď sa my vrátime z prieskumov,
na druhý deň budem na rade ja.
Iba ich niekam posadíš, podržíš ich za ruky
a keď spadnú, spadnú. Pomôžeš im vstať.
Áno.
A potom si to znovu vymeníme a teraz je rad na tebe.
- Áno. Znie to skvele. - Áno.
Rozmýšľaš nad tým, aká budeš vyčerpaná?
Je to iba mesiac.
Mesiac deväťhodinových pracovných dní na člne
a nocí bez spánku.
Nemáme v našom odbore veľa príkladov.
Žiadne nepotrebujeme.
Dobre. Dobre.
Dobre.
- Povedal mi týmto smerom. - Spieva niekto?
- Áno. - Spieva.
- Ak pôjdeme... - Dobre. Áno.
...a prestali spievať...
- OK. Tak pôjdeme... Áno. - Hej, OK.
- Lebo naposledy znovu začal. - Áno.
Dobre. Myslím... To to vysvetľuje, lebo sme počuli...
celkom dobrý spev, takže ak je tam, tak...
Dobre.
Spúšťam.
Myslím, že ideme správnym smerom.
Je to hlasnejšie.
Áno, určite ideme správnym smerom.
Áno.
Dobre.
Je to tá istá pieseň, ktorú sme počuli v Austrálii.
Tá, ktorú sme celú sezónu sledovali.
Čo znamená, že existujú aspoň dve piesne.
Kultúrna križovatka.
Táto veľryba spieva pieseň zo západu.
Ale druhá pieseň musí byť odinakiaľ.
A najbližšia populácia je pri Ekvádore.
8 000 kilometrov východne.
To, čo som považovala za neslýchané zdieľanie piesní v južnom Pacifiku,
by mohla byť iba časť globálnej kultúrnej siete.
Tisíce mozgov, ktoré sa učia a zdieľajú
jeden z najzložitejších zvukových vzorcov na svete.
Dôsledok evolúcie, ktorá je milióny rokov staršia, než naša.
Možno môžeme štúdiom veľrybej kultúry zahliadnuť niečo o nás samotných.
Ako sa môžeme spájať
o milióny rokov neskôr.
Ideme zistiť...
či to fungovalo.
Začína to tu. Dobre.
Takže, pred nahrávkou máme jeden, dva...
- tri vŕ. - Uhm.
Žiadne vupy.
Druhýkrát máme pred nahrávkou jeden, dva, tri vupy.
V priebehu nahrávky máme jeden, dva,
tri, štyri, päť, šesť, sedem...
osem, deväť, desať, jedenásť...
dvanásť, trinásť.
Je ich trinásť.
- To je super. Však? - Skvelé.
Rozprávajú sa s tebou.
Vždy mám pocit, že to nevyjde.
Ach, som taká šťastná, taká šťastná!
Je veľmi ťažké preložiť jazyk prírodného sveta.
Počúvať a rozumieť o čom sa rozpráva.
Má to rovnaký význam, ako otočiť všetky satelity k nebesám
a počúvať signály z vesmíru.
PRVOTNÁ ANALÝZA DR. FOURNETOVEJ:
VRÁSKAVCE POUŽÍVAJÚ VOLANIE NA VZÁJOMNÝ KONTAKT A PREDSTAVENIE.
JEJ OBJAV OTVÁRA BRÁNU K OTÁZKE,
AKO VEĽRYBY UDRŽIAVAJÚ CELOŽIVOTNÉ VZŤAHY.
DR. GARLANDOVÁ SPOLUPRACUJE S MEDZINÁRODNÝMI VEDCAMI,
KTORÍ ŠTUDUJÚ PIESEŇ VEĽRÝB.
SPOLOČNE VYTVÁRAJÚ MAPU
ZDIEĽANIA VEĽRYBÝCH PIESNÍ PO CELEJ PLANÉTE.
OBE POKRAČUJÚ S DEŠIFROVANÍM
ZJAVNE NAJSTARŠIEHO GLOBÁLNEHO SYSTÉMU
KULTÚRY A KOMUNIKÁCIE NA CELEJ ZEMI.
Preklad titulkov: Martina Mydliar