Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
МИ ПОВИННІ ТРИМАТИ ДИКИХ СТВОРІНЬ ПОДАЛІ, ТАМ ДЕ ЇМ МІСЦЕ.
ТАК МИ РІДКО СТАВИТИМЕМО ЇМ ПИТАННЯ,
І ВОНИ НЕ НАЛЯКАЮТЬ НАС ВІДПОВІДДЮ, ЯКА ЗНИЩИТЬ НАШІ УЯВЛЕННЯ.
ЧАРЛЬЗ БОУДЕН
Глибина
ФРЕДЕРІК-САУНД АЛЯСКА
ДОКТОРКА МІШЕЛЬ ФУРНЕ
«Я намагаюся почати розмову», –
так можна описати це найпростішими словами.
Я занурю динамік в океан, заговорю до кита,
і, сподіваюся, він відповість мені.
У разі успіху,
це буде перший експеримент,
в якому ми гратимемо активну роль у розмові з горбатим китом.
ПОКИ МІШЕЛЬ ХОЧЕ ВСТАНОВИТИ КОНТАКТ З ГОРБАТИМ КИТОМ,
ІНША ВЧЕНА З'ЯСОВУЄ,
ЯК ДАЛЕКО СЯГАЮТЬ ЇХНІ ЗВ'ЯЗКИ
У ЧАСІ Й ПРОСТОРІ.
УНІВЕРСИТЕТ СЕНТ-ЕНДРЮСА ШОТЛАНДІЯ
ДОКТОРКА ЕЛЛЕН ҐАРЛЕНД
Люди вивчають спів горбатих китів уже 40 чи 50 років.
Але й досі ніхто не знає, чому ж вони співають.
Птахи співають.
І інші кити теж співають.
Але пісні горбатих китів... складніші.
У них є ритм.
Синхронізоване дихання.
Є рима й повтори.
Багато годин форм усередині форм.
У яких немає чітко означеного початку чи кінця.
Я вважаю, що пісня горбатого кита – це складне спілкування...
яке не має відомого нам аналогу.
Окрім нас.
Мій вітчим був класичний піаніст.
КОРНЕЛЛЬСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІТАКА, НЬЮ-ЙОРК
Коли він учив мене грати на фортепіано,
то просив зіграти одну ноту, заплющити очі й слухати...
поки звук не зникав.
Він хотів, щоб я зрозуміла звук, відчувши його.
Це набагато легше, коли ви на суші.
Потім виставляєте таймер.
КОРНЕЛЛЬСЬКИЙ ЦЕНТР РОЗРОБКИ Й ВИГОТОВЛЕННЯ БІОАКУСТИКИ
-Система зв'язується з цією коробкою? -Угу.
У нас пішло десять років на належну підготовку
до того, як ми почали створювати файли з записами, щоб відтворювати китам.
-Добре. Воно працює. -Чудово.
Так.
-Працює? -Так. Дуже добре.
-Чудово. -Гаразд.
-Увімкнено? -Ага.
Так.
З цим йому буде нелегко.
Ось він. Це запис співу кита.
Це запис справжнього співу, який ми відтворимо...
Чи однієї з китових пісень.
Треба буде його трохи настроїти.
Можна зменшити гучність.
Може...
Щось скрипить. Може, треба настроїти.
-Це на записі скрипить. -А, зрозуміло.
Це скрип із запису.
Ці записи не чистили. Їх узагалі не обробляли.
Добре.
-Щось не так. -Не так.
Я намагаюсь обдурити кита.
Буду чесна.
Я намагаюся переконати горбатого кита,
що у воді є ще один кит, який видає звуки.
Ми тут обмірковували дещо й зіткнулися з...
КОРНЕЛЛЬСЬКА ЛАБОРАТОРІЯ БІОАКУСТИКИ
Під час експериментів з записами випадково виходили жахливі звуки.
Це отак працює. Половина запису – справжня пісня.
Коли востаннє працювали
з записом, вийшло таке, наче кит гелію надихався.
А це – відтворена пісня.
І вони ще думали, чому ніхто не відповідає.
-Ви все чистите. -Прибираєте весь шум.
Тут у вас сонограма.
Синій – вхідний сигнал, а червоний – те, що ми слухаємо зараз.
-Червоний – те, що ми слухаємо зараз. -Так.
І ви працюєте лише з сигналом?
У вас нема жодних проблем зі спектрограмою?
Клацання ти інші шуми вичистимо.
Чудова ідея.
Єдина проблема в тім, що більшість пісень горбатих китів не тональні.
Це амплітудно-модульовані пісні.
І вони короткі. Багато з них – такі...
не гармонічні й не тональні звуки.
Неймовірно.
У вас дуже добре виходить.
Знову ж таки, думаю, чистота важлива.
-Треба спробувати. -Ага.
Якби ви слухали всіх китів у світі одночасно,
то здебільшого б чули саме пісні.
Іноді вони йдуть серіями, порядок пісень змінюється.
Іноді – одна за одною.
ПІСНЯ-«КРАПЛЯ»
Але вони короткі.
ПІСНЯ-ОБМІН
І ми дуже мало про них знаємо.
ПІСНЯ-РИЧАННЯ
Але з усіх пісень горбатих китів...
ПІСНЯ-«ТІПІ»
...одну я вважаю найважливішою.
«Вуп».
Ми думаємо, що цю пісню співають усі.
Цей ссавець здатен створювати безкінечне розмаїття пісень.
Чому ця пісня унікальна?
Чому вона особлива?
Найкращий спосіб почати про це дізнаватися –
програти запис пісні киту й подивитися, як він відповість.
Я готувалася до цього питання.
За нього я боролася, коли мені було 25, і я це почала.
І саме на цьому я робила акцент, коли почала писати докторську.
Я маю пересвідчитися, що задіяні наукові методи бездоганні.
Це – самий початок нашого розуміння того,
як горбаті кити сприймають світ.
І як горбаті кити сприймають одне одного через звук.
МІШЕЛЬ ПОЛЕТИТЬ НА АЛЯСКУ
І ПЕРЕВІРИТЬ, ЧИ СПІВАЮТЬ КИТИ «ВУП»-ПІСНЮ,
ЩОБ ВСТАНОВИТИ КОНТАКТ МІЖ СОБОЮ.
Моя мама любила океан.
Вона завжди хотіла бути океанографом,
але жінок не брали в море на кораблі.
Тож натомість вона стала географом.
Вона не втратила любові до океану й можна сказати...
прищепила її мені.
ЦЕНТР ВИВЧЕННЯ МОРСЬКИХ ССАВЦІВ
Точно. Це важливо.
Помічати дивне, відмінне – найкраще, що ви можете зробити.
Це приверне вашу увагу.
Якщо ми помітимо відмінності співу різних особин –
робіть нотатку.
Учені завжди думали, що пісні потрібні лише для спаровування.
Ось гарний малюнок.
Скрипка, гавкіт,
і – я впевнена, що це «вуп».
Це три чудові приклади...
Та коли я прослуховувала роки записів з півдня Тихого океану,
я зрозуміла, що одну й ту саму пісню
співають популяції китів, розділені сотнями кілометрів.
Важливо, що тут ми бачимо структуру.
Спочатку – виск, потім сегмент пісні нижчої частоти,
потім виск, потім – нижча частота.
Якщо вдумаєтеся, побачите структуру.
Я зрозуміла, що це щось набагато більше, ніж шлюбна пісня.
У цю пісню вносяться невеликі зміни,
всі «співаки» їх приймають і пісня розвивається.
Складнішає.
Потім пісні передаються все далі, від популяції до популяції.
І в міру того, як це повторюється,
вони набирають форми колективного співу тисяч китів.
Усе це – культурний феномен.
Отже, з Австралії
пісня поширюється до Нової Каледонії, за 800 миль.
Усі кити вивчають цю пісню за два-три місяці,
і це просто незбагненно, як звірі можуть так швидко
вивчити таку довгу й складну послідовність звуків.
Пісні щоразу кочують із заходу на схід,
об'єднуючи культурою цілий океан китів.
Я намагаюся нанести на карту,
де на півдні Тихого океану кити діляться піснями.
Зрозуміти, чи є межі цього явища.
Зрозуміти, де закінчується ця культура горбатих китів.
ЕЛЛЕН ГОТУЄТЬСЯ ЇХАТИ У ФРАНЦУЗЬКУ ПОЛІНЕЗІЮ,
ЩОБ ДІЗНАТИСЯ, ЧИ ТАМТЕШНІ КИТИ
ТЕЖ СПІВАЮТЬ ПІСНЮ, ЯКУ ВОНА ВІДСТЕЖУЄ.
МЕТТ ЛІЛЛІ ЧОЛОВІК ЕЛЛЕН
-Досить? Та ні. -Гадаю, досить. Набивай.
Сюди, Зін. Що тут?
Отут, нагорі.
Що думаєш, Зін?
Подобається?
Експедиція – завжди складно,
бо ти далеко від людей, які для тебе важливі.
Але я думав...
Іноді мені вдавалося взяти з собою в експедицію і Мета.
Виявилося, він страждає на морську хворобу.
Отже... нічого доброго з цього не вийшло.
Треба вимкнути духовку.
-Знаю, знаю. -Бачиш дим?
Ти відкрила... Так.
Через Еллен завжди спрацьовує пожежна тривога.
-Ти в нормі? -Так.
Дякую, друже.
Не знаю, з чого й почати.
-Доручи щось іншим. -Що?
Доручи щось мені.
Гаразд.
Ти можеш... зняти ті випрані речі, що вже висохли?
Можу.
Скоро наше спілкування зведеться до абсолютного мінімуму,
і це дуже псує настрій.
Це дуже важко.
І для тебе, гадаю, це набагато важче, ніж для мене,
бо я весь час буду в оточенні людей... команди.
До того ж, ти будеш зайнята.
На польових дослідженнях нема часу на відпочинок.
Коли тебе щось дуже цікавить, коли «гориш» чимось,
зрозуміло, що саме цим треба й займатися.
Я люблю експедиції.
Я надзвичайно щаслива, коли в них їду, і я страшенно їх люблю.
І я б не хотіла припиняти польових досліджень,
але їхати з дому так важко.
Краще про це не думати.
Добре.
Іди сюди.
Отак.
ГОБАРТ-БЕЙ АЛЯСКА
ПЕРШІ ДВА ТИЖНІ ПОЛЬОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
МІШЕЛЬ ДОПОМАГАТИМЕ ІНША НАУКОВИЦЯ
Й УЧЕНИЦЯ.
Чотири гідрофони – є. Пульт дистанційного керування – є.
Чотири гермомішки з затяжками та GPS – є.
Трекер – є. Маленький гермомішок з GPS для човна – є.
iPad – є. Зелений рушник у рюкзаку.
Акумуляторна батарея зі шнурами зарядки
й сонячна панель – у рюкзаку.
-Захисний футляр. -Є.
З камерою... Я вранці перевіряла.
Камера, біноклі, запасна батарея для камери
й батарейки АА – усе там.
Чудово. Великий жовтий гермомішок, дощовики, перекус.
МЕҐҐІ НАЙТ УЧЕНИЦЯ, ПОМІЧНИЦЯ
Усе є.
Динамік для відтворення записів. Чотири рятувальні жилети.
ДОКТОРКА ЛІАННА МЕТТЬЮЗ МОРСЬКИЙ ЕКОЛОГ
-Дві рації. -Є.
-Особисті гермомішки й пляшки з водою. -Вода.
Я свої наповнила.
Сонцезахисний крем.
О, крем. Я внесла його в список.
Він у сумці. Треба нанести його на обличчя.
Проведемо перше дослідження на півдні й будемо просуватися на північ.
Добре.
Коли перебуваєш у такому гарному місці, забуваєш, що...
кити можуть перекинути наш човен.
А вода така холодна, що ми помремо.
Там хтось є.
Точно.
У минулі сезони я тижнями не бачила китів.
У цьому році в нас лише місяць, щоб дослідити хоча б 30 особин.
Ось гідрофони. Зараз 10:28, одинадцяте серпня.
Говорить Ліанна Меттьюз, зі мною Мішель Фурне.
Зараз я тричі плескну в долоні.
Відтворення запису триває годину.
За допомогою гідрофонів ми простежимо за одним китом,
поки з динаміка лунатиме «вуп».
Вмикаю відтворення запису.
Тим часом ми будемо занотовувати все, що робитиме кит.
Це зветься «цільове стеження».
Спостереження за поведінкою кита, коли він випливає на поверхню,
і записи з-під води дадуть мені повну картину реакції кита на наші записи.
-Почнемо, коли кит випливе. -Так.
Здається, кит випливе зовсім поряд.
Так.
Починайте дослідження.
Уперше побачили кита на поверхні. Південний захід, 76.2.
Видихає.
Ні, зітріть це. Не наш кит.
-Це не наш кит. -Ні.
Видихає. Захід.
50.1
Видихає. Північний захід.
Пірнає. 36.3.
150.
-Це наш кит. -Так. Наш.
Біла плямка на спинному плавці.
-Так? -Так.
Побачила його хвіст і заспокоїлася.
Бо в іншого кита теж хвіст чорний.
Я помітила. І думаю собі: «Боже».
-Але ні. Це наш кит. -І то був його хвіст.
-Угу. Його. -Так.
Чорний з цятками. Зверху мушлі наросли.
-Так. -Ага.
Добре. Дослідження завершено.
ЗАКІНЧИЛОСЯ ВІДТВОРЕННЯ ПЕРШОГО ЗАПИСУ
-Дістала. -Дістала.
Дістала.
Ніхто не проти, якщо я візьму з чедером?
Бери.
Ви розчаровані, що ми не пливемо в той бік?
-Ні. -Добре.
Це не просто так.
Там забагато китів.
Думаю, нам не слід туди пливти.
Бо дуже заплутаємося.
ДРУГЕ ВІДТВОРЕННЯ ЗАПИСУ
-Це не наш кит. -Не наш.
Це не наш кит.
-Ті два теж не наші. -Ні.
А отой, що плещеться?
-Так. -Це наш кит.
Піднявся на поверхню вперше. 185.2.
180 метрів.
Я майже впевнена, що це наш кит.
Спробую роздивитися його в бінокль.
Видихає.
Південь, 178.5.
-365 метрів. Той, що ближче? -Так.
-Це не наш кит. -Не наш.
Видаліть останнє підняття на поверхню.
У цьому дослідженні велика вірогідність невдачі.
Дуже складно організувати роботу.
Коли навколо багато китів, важко стежити за одним з них.
МООРЕЯ ФРАНЦУЗЬКА ПОЛІНЕЗІЯ
Думка про те, що я зможу зробити свій внесок в дослідження,
що зможу допомогти розгадати цю загадку –
навіть у найскладніший сезон польових досліджень чи в найгірший день
ця думка змушує мене вставати зранку.
Я вчена-заучка...
Я намагаюся зрозуміти планету
й тварин, що її населяють,
до того, як вони зникнуть.
Тобі раніше небагато розповідали про роботу з гідрофонами?
-Ні, небагато. -Гаразд.
У двох словах: цю частину не можна мочити, а цю частину опускаємо у воду.
АЛЕКС САУТ ДОКТОРАНТ З ЗООМУЗИКОЛОГІЇ
В економному режимі довго вмикаються.
Ясно.
Я це отут чую.
Так. Усе добре.
Отже, береш шнур
і намотуєш – щільно, але не дуже.
-Ясно. -Щоб не перетиснути провід.
Добре.
І ми це робимо, щоб знизити шум від руху води?
-Ти ж так казала? -Так.
-Це зменшує низькочастотні вібрації. -Ага.
Цей фокус передав моєму керівнику його керівник,
а він – мені, і тепер я вчу його людей у нашій лабораторії.
Тож це...
назвімо це «австралійська технологія».
-Так. Чудово. -Добре.
Тепер черга за китами.
РІЧМОНД ФРЕНК КАПІТАН ЧОВНА
Я теж дуже рада тебе бачити.
-Рада, що з тобою пливемо. -Давно не бачилися.
Так. Сто років.
У мене є лише два-три тижні,
і треба зробити записи пісень різних китів високої якості,
щоб знати, що вони співають.
Вибач. Що думаєш?
Може, там спробуємо. Там буде кращий звук.
-Так... -А потім поливемо...
Це найкращий план.
-Опускаємо? -Так. Давай.
-Розмотуй... Так. Чудово. -Отак.
-Зараз почнемо слухати. -Добре.
Слухаю на 95-му рівні.
Ледь-ледь чутно.
Можливо.
Це гра в акустичні хованки.
Розмотаємо весь кабель.
Бо він... не вертикально опускається,
тож краще опустимо якомога глибше.
У воді пісню кита інші кити можуть чути
за кількадесят кілометрів.
А мій гідрофон не може чисто записати пісню з двох-трьох кілометрів.
Так. Я припиняю. Файл 001.
-Відчуваю китів отам. -Так.
Кити співають поза рифом,
але що більша глибина, то більша небезпека,
і якщо ви будете необережні, кит може потопити човен.
Давайте спробуємо отам.
Поверхня води – вікно в підводний світ і водночас – стіна.
Підтверджую, що ми чуємо спів,
але дуже погано.
Отже, кит далеко. На жаль, туди ми не можемо попливти.
ЗАПИС ВІДТВОРЕНО П'ЯТЬ РАЗІВ З ТРИДЦЯТИ ЗАЛИШИЛОСЯ 24 ДНІ
Я їжджу на Аляску десять років і ніколи не бачила стільки китів.
Ми нехтуємо можливостями відтворення запису, якщо не...
робимо сканування.
Ми стежимо за цією особиною,
програємо їй запис,
але ж запис чує не тільки вона.
Отже, поведінка тварини зміниться.
Бо скільки ми скажемо,
відрізняється залежно від того, розмовляємо ми лише вдвох
чи з групою інших людей.
-Так! -Рівень уваги теж різний буде.
Мабуть, нам важко змиритися.
Так. Ми витратили тижні... А я – місяці, роки...
-Дуже багато часу. -...розробляючи цільове стеження.
-Та коли виходиш у море на стеження... -Там усе не так.
...і бачиш усе інше...
Байдуже, скільки часу я витратила на розробку.
То який є простий спосіб
точно впевнитися в чомусь, що ми спостерігаємо в природі,
не перебільшуючи, не видаючи бажане за дійсне?
І, маючи в голові це питання, скажу...
Сканування – найпростіший спосіб побачити реакцію на відтворення запису.
Це все змінює.
Абсолютно.
-Гадаю, ми... -Меґґі!
Ми вносимо зміни в протокол.
-Робимо сканування. -Тільки їх?
-Так. -І все?
Тільки сканування.
Я думала, що побачу лише одного кита.
Тож логічно було досліджувати, що робить один кит.
Натомість китів багато, і це несподівано.
Отже, мені треба зрозуміти,
чи зростає кількість «вупів», які видає кожний кит,
коли я програю їм запис «вупу».
І найкращий спосіб це побачити – почати робити сканування.
Я позначаю кожного кита, якого бачу поряд.
Якщо кожний кит в середньому видає більше «вупів»,
коли я програю запис «вупу»...
це майже напевне свідчить, що кити використовують «вуп» для спілкування.
ПЕРШЕ ВІДТВОРЕННЯ ЗАПИСУ ДЛЯ КІЛЬКОХ КИТІВ
Вмикаємо запис.
Добре.
Попливемо туди, щоб менше їх турбувати.
А тоді повернемося. Дуже повільно.
-Тридцять секунд з відтворення. -Дякую. 30 секунд.
У групі чотири кити. 131, 450 метрів.
У групі два кити. 154, 900 метрів.
Сто сорок п'ять. У групі два кити.
-Можна повільніше? -Ненабагато.
Відстань – 180 метрів.
Повтори азимут.
Сто сорок два.
У групі два кити...
Двісті тридцять метрів.
Сто вісімдесят п'ять. Один кит.
-Повтори, будь ласка. -185. Один кит. 230 метрів.
Сто вісімдесят метрів. Один кит. 256.
Я ще на чотирьох китах за 900 метрів.
-Який був азимут? -Не знаю.
Зупинимося й почнемо наново.
Ти дуже швидко говорила, я не встигала дивитися.
Знаю. І це...
Зітремо все й почнемо знову.
Хоч було складно, але так простіше.
Ніж намагатися спостерігати за одним китом у гущі всього?
Так. Подивися на них.
Починаємо дослідження.
У групі троє китів. 159.
Мені хочеться побачити нас.
-Коли ми почали програвати запис? -Об 11:32.
-Схоже, це. -Гадаю, це ми. Тиха пісня.
Угу. Але добре вписується.
Так, чудово вписується. Звучить дуже реалістично.
Ага.
-Це не ми. -Ні.
-Ось ми. Оце. -Так.
Думаю, що «вуп» – це їхнє привітання.
Можливо, «Привіт. Мене звати...»
Тоді виникає питання.
Якщо в кожного кита власний «вуп»...
чи вони розрізняють одне одного за ним?
Ось чому я відтворюю їм цей звук.
Перед тим, як завести розмову...
варто представитися.
Що ще ми тут знайшли?
Хочу подивитися, чи вони співали «вуп», до того, як ми ввімкнули відтворення.
-Ось ми. -І ось ми.
Я не бачу багато «вупів», поки ми не почали.
Вони просять відповісти.
Може, це випадковість.
Ось вони знову співають.
-Ліанно. -Що сталося?
-Іди сюди. -Добре.
-Меґґі, штовхни нас. -Господи.
-О боже. -Ми сіли на землю.
Скрипить.
Я вам не допоможу. Не братиму в цьому участі.
Не хочу під суд, якщо щось станеться.
Ми на землі? Гадаю, так.
Я встану.
Ми не можемо гойдатися?
У той бік земля нижча.
-Готова? -У мене сльози течуть.
О боже, я зараз упісяюся.
Так! О, Меґґі.
-Будь обережна. -Це я погано придумала.
-Можеш вилізти з ногами? -Можливо.
Якщо візьмешся за гілку вище...
Доведеться стрибнути.
Стрибай і ноги широко.
Аби вона не влетіла в дерево.
Я відзначаю, що мені тут дуже подобається,
й роблю так само вдома.
Наприклад?
Відсутність інтернету.
У тебе вдома нема інтернету?
-У мене вдома нема інтернету. -Ага.
У мене вдома дуже тихо.
Я далеко від шуму,
тож коли виходжу надвір, звуків занадто...
Так.
Коли я прокидаюся зранку, почуваюся, ніби я в наметі.
Після тутешнього життя дедалі важче повертатися до звичайного.
Кілька днів іде на адаптацію
до реальності й реального світу. І це просто...
Отож-бо й воно. Я не відчуваю, що то реальність.
Здається, що оце реальність.
Це справжній світ.
Так, але це не той реальний світ, у якому ми весь час живемо.
-Так. -Тож доводиться настроюватися
на повсякденне життя, яким ми жили до цього.
І це важко.
Наша поведінка не завжди вроджена.
Іноді вона набута.
Вона свідчить про те, з ким ми пов'язані.
І де наше місце.
Сьогодні ми були хорошою командою.
Так.
Ми дбали одна про одну.
Багато сміялися.
Може, тебе постригти?
Ми називаємо цю поведінку культурою.
Найстаріші культури – не людські.
Вони з океану.
Покоління дослідників вважали, що кити живуть відособлено,
бо не бачили їх разом.
Вони не відособлені вже цілу вічність.
Сорок мільйонів років тому їхній мозок почав швидко розвиватися.
Ще до того, як ми почали ходити на двох ногах.
До того, як ми добули вогонь.
Свідомість розквітала, бо вони стали соціальними істотами.
Ділянки мозку, що відповідають за усвідомлення себе й спільноти,
стали складніші, ніж у будь-якому іншому мозку.
У тому числі і в нашому.
Зір і слух злилися в одне чуття.
Так кити змогли бачити одне одного за допомогою звуку.
Кити еволюціонували, щоб будувати стосунки в темряві.
-Хвіст. -Зліва хвіст!
Один там і один там.
Запис о 13:50.
-Так, маємо співака. -Мм.
Стогін такий...
Можна почути деталі. Чудово.
Саме таке мені треба. Саме таке.
Триматимемо там кабель годину.
Ми натрапили на золото.
-Таке буває раз на сезон. -Так.
Пісня, яку ми записали, відмінна від тої, яку я відстежувала.
Це нова пісня. Я її раніше не чула.
За 20 років запису пісень на півдні Тихого океану
таке я побачила вперше.
Та я не вважаю це аномалією.
У цієї пісні складна структура й сформовані музичні теми.
Може, Французькою Полінезією мапа не обмежується.
ЗАПИС ВІДТВОРИЛИ КІЛЬКОМ КИТАМ ТРИНАДЦЯТЬ РАЗІВ З ТРИДЦЯТИ
ЗАЛИШАЄТЬСЯ 20 ДНІВ
Через тиждень Ліанна й Меґґі повернуться до основної роботи.
Але, думаю, ми нарешті підходимо до розуміння.
Відколи ми почали відстежувати десятки китів, а не одного,
найважче оцінювати відстань на око.
Тож ми щоранку тренуємося.
-Моя черга. -Добре.
-Я... -Ти перша.
Думаю, близько 115 метрів.
-Я думаю, 135 метрів. -Може, й так.
Сто сімдесят.
Я думала, 135-180 метрів.
Правда? Я думала, 90-135 метрів.
-Зрозуміло. -Погано оцінила.
-Сто тридцять п'ять - сто вісімдесят. -Я теж так думаю.
Десь у межах... Тільки не рухайся.
Сто двадцять метрів.
-Переоцінили. -Так.
Ми переоцінюємо відстань.
-Готова? -Так.
-Думаю, 70 метрів. -Згодна.
-Ближче за 90. -Шістдесят п'ять.
-Тепер я задоволена. -Ми... Так.
-Сьогодні спекотно. -Мені так некомфортно.
У тебе такий вигляд...
-Типу, француженка на польових роботах. -Правда?
Волосся стягнуте в пучок і вся в чорному.
У чорному, бо так не видно плям від поту,
а зачіска така, щоб можна було шапку вдягнути.
Функціональна мода.
-Функціональна мода. -Угу.
Я футболку ношу вже шість днів.
Кити такі видовищні. І їх так багато.
Отам і там... і там, і там...
Серйозно?
Ліанно, у нас позаду пальне витікає.
-Пливемо додому. -Так.
Працює.
Так.
Не бачу, звідки витікає.
Треба з'ясувати.
Коли я заливаю пальне, подача чудова.
Але щось стається. Гадаю...
Не буду висловлювати здогадки. Я над цим працюю.
Гаразд.
Скоріше за все, в наступні кілька годин
я не зможу ні на що відволікатися.
Вирішуватиму проблему, поки не вирішу.
-Зрозуміла. -Добре.
В ЕКСПЕДИЦІЙНІ ДНІ, ЩО ЗАЛИШИЛИСЯ ЛІАННІ Й МЕҐҐІ,
КОМАНДА НЕ МОЖЕ ПРОГРАВАТИ ЗАПИСИ
ЧЕРЕЗ НЕСПРАВНИЙ ДВИГУН.
ДРУГИЙ ТИЖДЕНЬ
Уже майже 20 хвилин.
Кит видихає.
Рухається.
Знову.
Видихає.
-Де? Видихає? -Дихає?
Так.
Починаємо слухати.
Цей не співає.
Знаю, знаю.
Ось він, поряд, але...
-Як голка в стогу сіна. -Так.
І треба...
Вони або там будуть і співатимуть, або ні.
ДОКТОР МАЙКЛ ПУЛ МОРСЬКИЙ ЕКОЛОГ
Він каже, десь о 4:00, 4:30 у Маріна-де-Ваяре.
-Завтра? -Так.
Я згодна. Чудово.
Чотири, два...
Я сказала, що в нас зовсім нема хороших пісень,
але добре, що ми попливли. Це гарна практика.
А цей кінець – робочий. Це гідрофон.
Так. Це гідрофон. Коли ми підключаємо його до кабелю,
гідрофон має бути вгорі, а кабель унизу.
Грузило на дні й буйок? Так.
Так. Ми встановлюємо його на рифі, тож навкруги повно риби.
-Запишемо круте риб'яче квакання. -Ага.
Ти багато такого почуєш.
-І клацаюча креветка там є. -Так.
Та коли поряд співає кит, його спів перекриває решту звуків.
Я роблю все, що можу,
щоб зафіксувати, чи діється тут щось нове.
Добре.
Так.
Сьогодні десяте вересня,
ми зараз перебуваємо поряд з рифом біля Моореї.
Якщо хтось знайде цей запис, він належить докторці Еллен Ґарленд
з Університету Сент-Ендрюса.
Ми встановлюємо гідрофони на дні,
сподіваючись, що поряд пропливе співаючий кит.
Гаразд. Опускаю.
Наш спосіб комунікації називається «мова».
Ми вважаємо, що в китів це щось інше.
Під водою звук може за пів години подолати відстань до горизонту,
або за секунди розсіятися через кілька метрів.
Звуки весь час линуть...
з різних місць і в різний час.
І горбаті кити якимось чином орієнтуються в акустичному світі,
де звуки минулого й теперішнього чути одночасно.
Це як осягнути, коли утворилася кожна зірка...
лише за допомогою вух.
ПОКИ МІШЕЛЬ ЧЕКАЄ НА НОВИЙ ДВИГУН,
ЇЇ ПОДРУГА Й КОЛЕГА ПРИЄДНУЄТЬСЯ ДО НЕЇ,
ЩОБ ДОПОМОГТИ ЗАВЕРШИТИ СЕЗОН.
НАТАЛІ МАСТІК ДЖЕНСЕН ДОКТОРАНТКА, МОРСЬКА ЕКОЛОГІЯ
-Скількох я позначила? -Шістьох.
Усього шістьох. Кити, кити...
Тут два, тут три і один – там. Так?
Так.
-Так часто буває. -Так.
Добре.
-Так. -Перерва на три хвилини?
Добре.
Он кит виринає!
-У нас перерва. -Давай хоч просто подивимося.
Час попоїсти. Діставай перекус.
-Ось конвертик з сиром. -Чудово. Дякую.
Ага.
Який проміжок між дослідженнями?
-Одна година або шість кілометрів. -Шість км.
Чудово.
Скільки досліджень намагаємося робити на день?
-Чотири. -Чотири.
Чи голодні ми будемо, коли повернемося?
-Дуже. -Дуже голодні.
У цьому файлі багато що відбувається.
І не дивно. Навколо повно китів.
Ось фрагмент співу під час полювання.
Це називається «арка», за нею – «крапля».
«вуп», спів на полюванні, «крапля».
«Крапля», «крапля», «крапля».
Спів на полюванні, «крапля», «крапля», «крапля».
Скільки звуків назвала?
Усі.
Знаєш, як ми називаємо цей спів?
«Слон».
Ні, але близько. Яка ще тварина видає такий звук? Можливо, з вимерлих.
-Мамонт. -Ближче.
Волохатий мамонт.
-Ні. Бронтозавр. -А-а!
«Можливо» з вимерлих?
Точно вимерла.
Ти мене надурила.
І справді нагадують бронтозаврей.
-Бронтозаврів. -Згодна.
-Звучить як бронтозавр. -Так.
Новий двигун привезуть через три дні.
Ми намагаємося визначити, чи «вуп» є сигналом для встановлення контакту.
І в нас залишилося мало часу.
Ми створюємо запис.
Щоб хоча б показати світові
й майбутнім поколінням
що тут існувало щось гарне.
Щоб відповісти на ці питання, мені треба піти від суспільства людей
і жити у світі, де головні істоти – тварини.
Я не вважаю це жертвою.
Це звільнення.
Я знаю, що повернуся додому іншою людиною.
І не знаю, чи підійде ця людина...
для ролі, яку грала раніше.
Колись я поїхала в Антарктику на місяць
і повернулася додому до собаки й партнера,
яким я більше не підходила.
І мені довелося піти.
Я дуже боюся, що це станеться знову.
-Розумієш? -Ага.
Мене лякає, що я не підійду для ролі, яку грала до того, як поїхала.
Коли повертаєшся,
треба повертатися не лише фізично, а й психологічно.
Ти їздила на польові дослідження сім сезонів.
Ти зрозуміла, як повертатися додому?
Ні.
Натомість...
я роблю навпаки: я беру вдома цінні для мене речі,
наприклад, тебе, і везу їх сюди.
У цьому більше сенсу.
Бо тут набагато безпечніше бути людиною.
ТРЕТІЙ ТИЖДЕНЬ
Сезон уже завершується, а я бачила як ніколи мало китів.
І нам вдалося зробити лише один чистий запис.
Опускаємо гідрофони.
-Усе йде добре. -Чудово.
Я вноситиму дані,
щоб ми пробули тут не більше часу, ніж необхідно.
Котра година? Я вже слухаю.
8:29.
-Записую. -Круто.
Який жаль.
Стільки шуму води... І стільки сплесків.
Можна ввімкнути запис на 25 дБ. Просто...
Стає важко.
Це все мене просто виснажило.
Зізнання в тому, що це важко,
іноді може вказувати на слабкість.
А ти не хочеш показувати слабкість, коли ти жінка й працюєш у цій сфері.
Цього року я пообіцяла, що витрачу на польові дослідження два тижні.
Я скучила за Меттом.
Здається, пройшла вічність, відколи ми бачилися.
ЗАПИС ВІДТВОРИЛИ 19 РАЗІВ З 30. ЗАЛИШИЛОСЯ ШІСТЬ ДНІВ.
Сьогодні вівторок, 27 серпня.
Я – докторка Мішель Фурне,
перебуваю тут з майже докторкою Наталі Мастік.
Гаразд.
Він... ближчий до інших?
Дуже багато китів. Дуже.
-Добре. -Моя улюблена проблема.
Хороша проблема. Подивися на них.
Подивися!
Прекрасно.
До синього прикріплений якір.
Опускаю його у воду.
Синій у воді.
Звук на iPad на максимумі?
-Так. -Точно?
-Увімкни ще раз. Грає? -Так, грає.
-Ми не опустили його у воду. -Чорт.
-Зупини. -О, ні.
Готова?
Не знаю. Я розпереживалася.
-Так. Готова. -Починай.
Один. Два. Три, чотири, п'ять.
Шість, сім, вісім, дев'ять, десять, одинадцять.
Готова? Почали.
Група з двох китів.
Три одинаки. Група з чотирьох. І з двох.
Отам. Гадаю, і там один.
Дослідження номер 26.
Час.
Група з трьох китів. 145.6.
Група з двох китів. 356.1.
Один кит.
129.6.
180-460 метрів.
Я вперше відчуваю свій вік.
І хочу народити дитину.
А де ти дінеш дитину, як будеш в експедиції?
З собою братимеш.
Це важке питання.
Залежно, які будуть дослідження.
І хто мій партнер, коли я їду на ці дослідження.
Якщо партнер може приєднатися до мене в дослідженнях – так.
Якщо в мене буде група підтримки.
Я серйозно кажу.
-Експедиція триває місяць. -Так.
Якщо хтось збирає з дітьми чорниці...
смажить млинці, пере,
готує їжу на день, миє посуд для сніданку.
А потім ми повертаємося з досліджень,
на наступний день – моя черга глядіти дітей.
Одного – під пахву, двійко тримаєш за руки.
Якщо впадуть, то впадуть. Підіймеш.
Так.
Потім – черга інших, а тоді знову ти сидиш удома.
-Так. Звучить неймовірно. -Ага.
А ти думала, як це тебе виснажить?
Це ж лише на місяць.
Місяць працюєш на човні по дев'ять годин на день,
а як повертаєшся – нема можливості виспатися.
Мабуть, у нашій галузі мало гарних прикладів подібного.
А нам вони й не потрібні.
Гаразд.
-Він сказав, що сюди. -Там кит співає?
-Так? -Співає.
-Коли ми поїхали... -Так.
...і вони перестали співати...
-То ми поїдемо... Так. -Так.
-Бо той раз він заспівав знов. -Добре.
Це все пояснює. Бо ми чули...
досить добрі пісні, і якщо він ще там...
Гаразд.
Опускаю.
Думаю, ми пливемо, куди треба.
Спів став голосніший.
Так. Ми точно пливемо в правильному напрямку.
Так.
Добре.
Це та сама пісня, яку ми чули в Австралії.
Яку відстежували весь сезон.
Отже, тут принаймні дві різні пісні.
Культурне перехрестя.
Цей кит співає пісню з заходу.
А друга пісня – з іншого місця.
Найближча популяція китів – біля Еквадору.
За 8 000 км на схід.
Те, що я вважала безпрецедентним обміном пісень на півдні Тихого океану,
може, лише частинка всесвітньої культурної мережі.
Тисячі мізків, що вчать одні з найскладніших
звукових послідовностей на землі й діляться ними з іншими.
Результат еволюції, що на мільйони років старша за нас.
Вивчаючи культуру китів, ми можемо зрозуміти щось про нас самих.
Як ми зможемо по-іншому спілкуватися
через мільйон років.
Зараз зрозуміємо,
чи з цим китом спрацювало.
То починається там. Добре.
У попередньому періоді є один, два...
три рики.
«Вупів» нема.
У періоді до цього є три «вупи».
А коли програвали запис, було один, два,
три, чотири, п'ять, шість, сім...
вісім, дев'ять, десять, одинадцять...
дванадцять, тринадцять.
Тринадцять.
-Це ж дуже круто. Так? -Дуже круто.
Вони тобі відповідають.
Я все думаю, що це не спрацює.
Я така рада. Така рада!
Мову світу природи перекладати дуже важко.
Слухати й розуміти, що вона сама собі каже.
Це наче спрямувати всі супутникові тарілки в небо
й намагатися почути якийсь знак з космосу.
ПЕРВИННИЙ АНАЛІЗ ФУРНЕ ПОКАЗУЄ,
ЩО ГОРБАТІ КИТИ ЗА ДОПОМОГОЮ «ВУПІВ» ДІЙСНО ВСТАНОВЛЮЮТЬ КОНТАКТ
І СПОВІЩАЮТЬ, ХТО ВОНИ.
ЦЕЙ НАУКОВИЙ ПРОРИВ ДОПОМАГАЄ ЗРОЗУМІТИ,
ЯК КИТИ ПІДТРИМУЮТЬ СТОСУНКИ ТРИВАЛІСТЮ В ЖИТТЯ.
ДОКТОРКА ҐАРЛАНД ПРАЦЮЄ ЗІ СПЕЦІАЛІСТАМИ З РІЗНИХ КРАЇН,
ЯКІ ВИВЧАЮТЬ СПІВ ГОРБАТИХ КИТІВ.
РАЗОМ ВОНИ СТВОРЮЮТЬ МАПУ
МОЖЛИВОГО ПОШИРЕННЯ ПІСЕНЬ КИТІВ У СВІТІ.
ОБИДВІ ДОКТОРКИ, ФУРНЕ Й ҐАРЛАНД ПРОДОВЖУЮТЬ РОЗШИФРОВУВАТИ,
МОЖЛИВО, НАЙСТАРІШУ В СВІТІ СИСТЕМУ
КУЛЬТУРИ Й КОМУНІКАЦІЇ.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко