‏- בפרק הקודם של "רחוב הפחד" -
Downloaded from YTS.MX
‏שיידיסייד, אמריקה הקטנה.
‏אבל בקרב המקומיים, ‏היסטוריה של אימה זיכתה אותה בכינוי אחר,
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏'בירת הרוצחים, ארה"ב'.
‏ואתמול בלילה…
‏הטרגדיה הכתה פעם נוספת.
‏אני כאן עם שריף ניק גוד.
‏שריף, מה תוכל לספר לנו?
‏היו שבעה קורבנות.
‏שום דבר כאן לא אקראי.
‏אלוהים!
‏כל מעשי הטבח האלה קשורים לשרה פיר.
‏1666, שרה פיר נתלתה ‏בעקבות האשמה במעשי כישוף.
‏מאז היא רודפת אנשים והופכת אותם לרוצחים
‏כדי לנקום בעיר.
‏קדימה!
‏אבל ב-1978 הייתה שורדת אחת, כ. ברמן.
‏היא המפתח.
‏זה נגמר.
‏נגמר?
‏זה אף פעם לא נגמר. ‏-סם…
‏- סמנתה פרייז'ר -
‏רדי ממני!
‏אני אחזיר אותך.
‏'בירת הרוצחים, ארה"ב.'
‏אחרי שבוע של אימה,
‏שיידיסייד ממשיכה להצדיק ‏את הכינוי המעוות שלה.
‏כשהוא עוטה על עצמו מסכת גולגולת של הלואין, ‏בוגר תיכון שיידיסייד, ריאן טורס,
‏התחיל בימי האימה עם מעשה טבח בקניון,
‏וכעת קהילה שכבר מצויה באבל שוב נתקפת אימה,
‏כשבמשרד השריף מדווחים על קטל נוסף ‏במרכז הרפואי "איסט יוניון".
‏במשטרה מאמינים שהרציחות ‏התבצעו בהשפעת אמפיטמינים.
‏הנערים המקומיים, ‏קייט שמידט וסיימון קליבודה,
‏הם החשודים המרכזיים.
‏זירת הקטל האחרון ‏הייתה חנות המכולת המקומית.
‏השריף, ניק גוד, ‏מצא את החנות ספוגה בדם ובחלומות שבורים.
‏- זה קורה שוב -
‏- ג'פרדי - ארוחת ערב - חנות וידאו -
‏- מנעולים -
‏מייג'ור, אלוהים!
‏לעזאזל!
‏- להאכיל את מייג'ור טום -
‏אתה ממזר חסר סבלנות, נכון?
‏- היום ה-5,937 -
‏סאניווייל היא עיר של תקווה.
‏- בחרו שוב בוויל גוד -
‏המשפחה שלי חיה כאן כבר דורות, ‏ומטפחת את צמיחת העיר שלנו.
‏וכעת, כשהלפיד שנשאו אבותיי הקדומים ‏עובר לידיי,
‏אני מוכן לתרום מניסיוני לעירייה ‏למשך שנתיים נוספות.
‏אני מבין את האתגרים…
‏אני כאן כדי להקשיב.
‏בואו נעבוד יחד ‏על מנת לשמור על סאניווייל זורחת!
‏זה בסדר, תישאר כאן. ‏אני אשמור עלינו, אוקיי?
‏אל תזוזי! ‏-רגע!
‏עצרי, בבקשה! אנחנו התקשרנו אלייך.
‏שלום, אני דינה ג'ונסון, ‏ואנחנו צריכים לדעת איך שרדת.
‏תוקפים אותנו, בסדר? יש כאן רוצחים! ‏-אם את שם, בבקשה תרימי את הטלפון!
‏אנחנו זקוקים לעזרתך. ‏-בבקשה!
‏הלו? ‏-את עדיין בחיים.
‏כ. ברמן…
‏למה לעזאזל שתבואו הנה?
‏לא!
‏לא, אתם צריכים לעזוב.
‏אתם צריכים לעזוב מייד, ‏אין לכם מושג מה אתם עושים!
‏חכי! כן, בדיוק.
‏את היחידה שיודעת עם מה אנחנו מתמודדים.
‏ולכן אני לא רוצה את הדבר הזה קרוב אליי. ‏עכשיו קחו את המכונית הזאת ועופו מהשטח שלי!
‏קוראים לה סם.
‏היית יכולה לראות אותנו מתים ‏בחדשות השעה שש,
‏אבל לא עשית זאת.
‏התקשרת אלינו בחזרה.
‏אני לא יכולה לעזור לכם בזה.
‏את הסיכוי האחרון שלנו! המכשפה… ‏-לא, אני מצטערת!
‏היא רודפת את החברה שלי, שקשורה בתא המטען, ‏אבל את…
‏את ראית אותה ושרדת.
‏מה היה שונה? בבקשה.
‏אולי קרה לך משהו, ‏משהו שיוכל לעזור לנו לעצור אותה.
‏אין דבר כזה! אתם לא יכולים לעצור אותה.
‏תברחו, כמה שיותר רחוק, כמה שיותר מהר.
‏זה הסיכוי היחיד שלכם.
‏תראי, אני לא יכולה פשוט לברוח!
‏סם…
‏אני לא יכולה לתת לה למות.
‏לא אתן לה.
‏אני אוהבת אותה.
‏בבקשה.
‏רק…
‏תרחיקי אותה ממייג'ור טום.
‏זה לגמרי בסדר.
‏היא קשורה בחדר האמבטיה, אז היא, כאילו…
‏לגמרי לא יכולה לצאת עכשיו. אנחנו בסדר.
‏כן, בסדר.
‏בסדר, בסדר.
‏שבו.
‏בשיידיסייד,
‏העבר הוא אף פעם לא באמת עבר.
‏זה היה ב… 12 ביולי.
‏קיץ 1978.
‏היום הראשון במחנה.
‏שבוע מאוחר יותר, אחותי כבר הייתה מתה.
‏- ברוכים הבאים למחנה נייטווינג -
‏שיט!
‏אנחנו נתלה אותך, מכשפה.
‏"לפני שהמכשפה עצרה נשימתה, ‏היא מצאה דרך לרמות את מותה…"
‏אלוהים!
‏"בכך שחתכה את כף ידה המקוללת, ‏באדמתנו היא אוחזת.
‏היא שולחת יד מתוך הקבר ‏כדי להפוך גברים טובים לעבדיה המרושעים.
‏היא תיקח את דמך, היא תיקח את ראשך, ‏היא תעקוב אחרייך עד מותך."
‏קשרו אותה!
‏לא, די!
‏תורידו אותי, חארות! תורידו אותי!
‏נו, נו, מה יש לנו כאן? ‏-גנבת ארורה!
‏לא, היא לא גנבת.
‏היא רדופה ע"י המכשפה.
‏רק כך אפשר להסביר את התנהגותה הפסיכית.
‏לכי תזדייני!
‏אני מניחה שאנחנו בתיקו עכשיו.
‏את יודעת מה עשו לשרה פיר, נכון?
‏תלו אותה,
‏מהעץ הזה ממש.
‏אבל היא הייתה מתה לנצח ‏אם היו עושים לה מה שתמיד עושים למכשפות…
‏שורפים אותן.
‏תן לי את המצית שלך! ‏-מה?
‏תן לי אותו!
‏עכשיו תחזיקו לה את הרגליים. ‏-ברצינות, שילה?
‏עשו את זה!
‏לא, די!
‏די!
‏סתמי, מכשפה. ‏-שילה, הבהרת את הנקודה שלך.
‏לא! ‏-שילה, אלה היו רק עשרה דולרים.
‏אנחנו באמת עושים את זה?
‏שילה! ‏-לא!
‏שילה!
‏שיט, וויל, זה אחיך! ‏-מה זה, לעזאזל! תורידו אותה!
‏ניק, אני יכול להסביר.
‏תוריד אותה, וויל! ‏אני נשבע באלוהים, אני אספר לאימא!
‏חזרתי לבקתה שלי, הדלת הייתה פתוחה,
‏ואז ראיתי שכל הכסף שלי נעלם, ‏וזיגי התרחקה בריצה.
‏כי רדפת אחריי! ‏-זיגי! את תדברי כשאגיד לך לדבר.
‏ראית אותה לוקחת את זה? ‏-כולם ראו.
‏כולם. ‏-בסדר.
‏טוב, זהו זה, ברמן. חמש פסילות, את בחוץ.
‏אני בחוץ? הם ניסו לרצוח אותי עכשיו! ‏-כן, ואני אטפל בהם,
‏אבל קודם כול תחזרי למחנה ותתקשרי לאימא'לה, ‏כי את גמרת בנייטווינג.
‏לא עשיתי את זה. ‏-אה, כן?
‏בדיוק כמו שלא שרפת את דגל המחנה?
‏או שחררת את ארנבי המחנה? ‏או ריססת גרפיטי על תאי השירותים החיצוניים?
‏הזהרתי אותך. ‏-קורט,
‏זאת לא אשמתה, באמת.
‏היא רדופה ע"י שרה פיר. ‏-את…
‏היי! ‏-היי!
‏תראה, אם נעיף אותה, ‏מישהו ישאל על הכוויה על הזרוע שלה.
‏ואז מי יהיה בצרות?
‏אולי פשוט נוותר לה על זה? כן?
‏בסדר, עוד פסילה אחת,
‏ואת באמת בחוץ. שמעת אותי, ברמן? עוד אחת.
‏לקבל הוראות מגוד.
‏וואו, יש דברים שאף פעם לא משתנים.
‏אלוהים, אני שונא את הכלבה הקטנה הזאת.
‏היי.
‏כדאי שתבקשי מהאחות ליין שתבדוק את הכוויה. ‏-לא, נראה לי שאתן לה להזדהם ואמות.
‏אני לא מקבל תודה?
‏סליחה, שכחתי!
‏תודה, מלך סאניווייל, ‏מפקד המשטרה העתידי, ניק גוד,
‏על שהצלת אותי, ‏תושבת שיידיסייד מסכנה וחסרת אונים!
‏איך אוכל לגמול לך אי פעם?
‏אה, אני יודעת, אני פשוט אעשה לך עיניים, ‏כמו כל שאר הבנות המטומטמות.
‏בו!
‏מלחמת הצבע מתחילה הלילה, חבר'ה! ‏עמדו בתור כדי לקבל חולצה! יש לך חולצה?
‏כחול זה ל"כל הדברים היפים", ‏אם אתם גרים בשיידיסייד.
‏אדום זה ל"איזו קרינה!" ‏אם אתם גרים בסאניווייל.
‏למרות ההבדלים בינינו, כולנו מושלמים!
‏אפילו את, זיגי ברמן!
‏מה זה השומן הזה?
‏זה פשוט לא יורד!
‏זה שם מאז ומתמיד, מותק, פשוט ותרי על זה.
‏טומי! ‏-אני מצטער.
‏את צודקת. זה פשוט… ‏את יודעת, הלילה תתקיים מלחמת הצבע.
‏אני מודעת לכך היטב.
‏אנחנו צריכים להכין גם את חדר האוכל.
‏אלוהים.
‏אלוהים, הטחב הארור הזה!
‏הוא מכסה את כולי!
‏היי, זה בסדר. זה לא רציני.
‏מה? לא, זה לא בסדר, זה מוכתם!
‏רק סינדי ברמן תצפה ‏לנקות את השירותים החיצוניים ולא להתלכלך.
‏זה לא מצחיק!
‏זה קצת מצחיק.
‏היי!
‏על מה דיברנו? ‏-אני מצטער.
‏כדאי שתצטער.
‏מה זה?
‏איפה הם?
‏יותר חזק!
‏אלוהים.
‏אלוהים!
‏היי.
‏מה אתם עושים? ‏-שלושה ניחושים.
‏היי, זהירות.
‏את לא רוצה להשחית את אוזניה הבתולות.
‏אנחנו עוד צריכים לארגן הכול למלחמת הצבע,
‏ואתם… ‏צריכים לסיים לנקות את השירותים החיצוניים.
‏אנחנו עובדים בעבודות מחורבנות כל הקיץ, ‏ועכשיו אנחנו צריכים לנקות את החרא שלנו?
‏לא. ‏-אני מצטערת, אבל אין לנו ברירה.
‏שיט!
‏זה האחרון שלנו, מותק.
‏מה אתם עושים?
‏שלושה ניחושים.
‏זה לא מצחיק! יש לנו עבודה לעשות!
‏אליס, כבי את זה. ‏-או שמה?
‏מה, תלשיני עליי?
‏אוקיי, אולי תלכי לדבר עם החברה הקטנה שלך, ‏האחות ליין,
‏על להשיג לנו כמה ג'קטים צהובים… ‏-כן.
‏או כמה ציפורים אדומות… ‏-גם וגם.
‏ואז נקרצף את כל החרא שרק תרצי.
‏ג'קטים צהובים, ציפורים… מה? ‏-סמים, מותק, סמים!
‏פשוט תארגני אותנו. ‏-לא!
‏לא אעשה את זה!
‏יש אנשים שבאמת רוצים ‏לעשות משהו עם החיים שלהם,
‏אז תפסיקו להרוס את שלי,
‏ופשוט עשו את העבודה שלכם, בבקשה! ‏-טוב, אולי היית צריכה לחשוב על זה
‏לפני שקרעת את קפטן ואת טניל ‏במשך שעתיים ברצף.
‏מלשנית.
‏ביי!
‏היי!
‏איפה את היית, לעזאזל? ‏חיפשתי אותך בכל מקום.
‏אחותך…
‏סינדי ברמן, אני מקווה שהריח הזה הוא מבואש.
‏מה לגבי אחותי?
‏האחות ליין? שלום!
‏אני שוב בצרות, הצילו.
‏האחות ליין, בחייך, אני יכולה למות בכל רגע.
‏האחות ליין?
‏- נערה חותכת את חברה ‏סימן המכשפה -
‏מה את עושה? ‏-אלוהים!
‏האחות ליין, הפחדת אותי נורא.
‏את בסדר?
‏כן. אלוהים.
‏זיגי, זיגי, זיגי.
‏מה עשינו עכשיו?
‏אוקיי, תמרחי את זה פעם ביום ‏במשך שלושה ימים, בסדר?
‏זה יגן מפני זיהום.
‏זה מגעיל.
‏את תשרדי.
‏אז…
‏מה זה סימן המכשפה?
‏את יודעת על הבת שלי, נכון?
‏רובי ליין?
‏אני לא… ‏-ברור שאת יודעת.
‏כולם מדברים, אני יודעת.
‏תגידי לי, מה הם אומרים?
‏אומרים שהיא…
‏שהיא הרגה אנשים,
‏במסיבה.
‏שבעה חברים. ‏-שמונה.
‏היא הרגה גם את עצמה באותו לילה.
‏אז שמונה.
‏רובי הייתה ילדה כל כך מתוקה.
‏היה לה קול מתוק, היא הייתה במקהלה.
‏היא רצתה להיות זמרת.
‏הייתי כל כך גאה בה.
‏כל כך גאה.
‏הרופאים אומרים שזה היה התקף פסיכוטי,
‏שהיא פשוט התפרצה.
‏אבל הילדים…
‏הילדים אומרים ששרה פיר גרמה לה לעשות זאת. ‏-זה קצת לוחץ.
‏מה את חושבת? ‏-אני לא…
‏אני חושבת שאת לא הופכת ‏מילדה מתוקה עם חלומות
‏למישהי שקורעת למישהו ‏את האיברים הפנימיים עם סכין מתקפל.
‏האחות ליין! ‏-אנשים בדרך כלל הורגים מסיבה כלשהי,
‏ולפעמים הסיבה שלהם מוצדקת.
‏לפעמים הריגה היא לא רצח.
‏לפעמים היא נחוצה. ‏-האחות ליין, זה מכאיב לי.
‏לפעמים זה טוב. ‏-האחות ליין!
‏פעם ביום למשך שלושה ימים, אוקיי?
‏היי, האחות ליין.
‏היי, סינדי.
‏זיגי.
‏את מבינה מה יקרה אם יעיפו אותך, נכון?
‏כמה נורא זה יהיה בשבילי? ‏-את יודעת אם מישהו עשה משהו לאחות ליין?
‏כאילו, צחק על הבת שלה או משהו?
‏זיגי, את מקשיבה לי? ‏-היא הייתה מוטרדת.
‏לא אכפת לי!
‏את שומעת את מה שאני אומרת לך? ‏-חזק וברור, גבירתי.
‏טוב, ברור שלא, כי ניהלנו ‏את השיחה הזאת בשבוע שעבר ובזה שלפניו.
‏כן, ושוב, לא יעיפו אותי. ‏-זה לא מה שקורט חושב.
‏טוב, קורס יכול למצוץ. ‏-לא, זיגי. לא!
‏אם יעיפו אותך, יעיפו גם אותי.
‏אימא לא יכולה גם לעבוד וגם לטפל בך, ‏ואז איך אני אשלם לקולג'?
‏אה, זה מצחיק אותך?
‏כן, קצת.
‏תסבירי לי מה כל כך מצחיק.
‏כמה שאת טיפשה.
‏אף אחד לא יוצא מהעיר הזאת, ‏אפילו לא "גברת מושלמת".
‏אני בטוחה שבדרך החוצה אוטובוס ידרוס אותך.
‏פעם אחת בחיים שלך, ‏את יכולה לא להיות כל כך… אכזרית?
‏פעם אחת בחיים שלך, ‏את יכולה להפסיק להעמיד פנים?
‏את שיידיסייד, למקרה ששכחת.
‏אני נשבעת באלוהים, ‏כולם פשוט רוצים להרוס את חיי.
‏אליס פשוט… היא לא מוכנה לעזוב את זה.
‏זה כאילו שאנחנו עדיין בנות 12, ‏וכל המטרה שלה בחיים היא…
‏להעניש אותי על משהו שבכלל לא היה באשמתי.
‏אני לא מאמין שהייתן חברות פעם.
‏וזיגי…
‏זה רק עניין של זמן ‏עד שהיא תמצא את עצמה בכלא, או גרוע יותר.
‏אני רק מנסה להיות מודל טוב לחיקוי ‏ולעשות משהו עם החיים שלי,
‏אבל לא, אני הסנובית ששונאת כיף,
‏וזה אפילו בכלל לא נכון! אני אוהבת כיף!
‏אני פשוט רוצה לצאת משיידיסייד, ‏זה כל כך משוגע?
‏שיט!
‏סינדי ברמן קיללה עכשיו?
‏לא עכשיו, טומי! אני לא במצב רוח לזה.
‏זה בסדר…
‏את בסדר,
‏פשוט… תנשמי.
‏טומי, זה אתה?
‏טומי?
‏טומי, מה אתה עושה? אתה ממש…
‏מלחיץ אותי.
‏מה העניין, מותק?
‏האחות ליין? ‏-אני מצטערת,
‏אבל לא אוכל להציל אותך.
‏ראיתי את שמך.
‏ראיתי אותו על הקיר.
‏בדרך זו או אחרת,
‏אתה תמות הלילה.
‏על מה את מדברת?
‏יש לך איזושהי היסטוריה איתה? ‏היא נטרה לך טינה או משהו?
‏שום טינה. לא, בקושי דיברנו.
‏אני הולך אליה כדי להביא תרסיס נגד חרקים, ‏זה הכול.
‏זה פשוט לא הגיוני.
‏למה… למה שהיא תעשה דבר כזה?
‏היא הייתה משוגעת, בדיוק כמו הבת שלה. ‏-האחות ליין אף פעם לא נראתה משוגעת.
‏זה מה שהיא אמרה על הבת שלה, ‏אבל אנשים שפויים לא קוצצים את החברים שלהם.
‏עכשיו ספר לי שוב מה קרה.
‏היא נכנסה למטבח…
‏היי, מכשפה. אני ממש מצטערת,
‏אני יודעת שאת והאחות הפסיכית הייתן קרובות.
‏תוכלי לבקר אותה בכלא עכשיו. ‏-לכי תזדייני, שילה.
‏דרך אגב,
‏אולי כדאי שתבדקי את הדברים שלך.
‏אני חושבת שהייתה תאונה בבקתה חמש.
‏תראו אותה! ‏-מהר, מכשפה, רוצי!
‏היי, ניקי.
‏השוטר קפינסקי.
‏רציתי להגיד שאני מצטער על אבא שלך. ‏הוא היה איש טוב.
‏הוא היה איש גדול. הוא הלך מוקדם מדי.
‏תודה. כן, הוא חסר לכולנו. ‏נעליים גדולות שצריך למלא.
‏טוב, הידיעה שיום אחד ‏אתה תלך בעקבותיו העניקה לו שלווה.
‏"שריף ניק גוד" נשמע טוב.
‏רק רחם עליי כשתהיה הבוס שלי, הא?
‏"אני מצטערת,
‏אבל לא אוכל להציל אותך.
‏בדרך זו או אחרת, אתה תמות הלילה."
‏היי, חבר'ה, זמן לארוחת הערב!
‏היי! בואו!
‏- מחנה נייטווינג -
‏הבת של האחות ליין הרגה שבעה אנשים. ‏-הבת שלה הייתה רובי ליין.
‏ברור שהיא הייתה רדופה,
‏בדיוק כמו הבת המשוגעת שלה.
‏שרה פיר מכה שנית.
‏איך המכשפה בוחרת אותם? ‏-זה משוגע לגמרי.
‏מלחמת הצבע תתבטל? ‏-היא מתחילה הלילה.
‏תושבי שיידיסייד הפסיכים תמיד הורסים הכול!
‏היא אמרה שבדרך זו או אחרת, אני אמות הלילה.
‏מפחיד!
‏הילדים צודקים, זאת לגמרי התנהגות של מכשפה.
‏חייב להיות לזה איזשהו הסבר. ‏המכשפה לא אמיתית.
‏כמו מה? ‏-טוב, אולי…
‏אולי היא לקחה משהו.
‏סמים מעוררים שלווה, לא אלימות.
‏אני לא מדברת על מריחואנה.
‏פשוט תודי שאת מקנאה ‏שהמכשפה רצתה את בעלך רק לעצמה!
‏תהיה רציני! בחייך, גבר, ‏למה שהאחות מרי תרצה לעשות דבר כזה?
‏למה שהיא תרצה שאמות? ‏-היא לא.
‏אבל המכשפה כן! ‏-אבל המכשפה כן!
‏היי, הם סתם משתטים.
‏זה היה שום דבר, אני מבטיחה.
‏ראית את העיניים שלה?
‏היה שם משהו. משהו לא בסדר.
‏בסדר!
‏בחורות, זרגים, כולם להקשיב!
‏היה לנו מצב מפחיד קודם, ‏אבל אסור לנו לתת לזה להפריע
‏ללילה החשוב ביותר של הקיץ שלנו.
‏הלילה זה סאניווייל נגד שיידיסייד.
‏זה אדום נגד כחול, זה הטוב נגד הרע!
‏הלילה אנחנו מתחלים במלחמת הצבע!
‏אומרים "מתחילים", אלוהים!
‏הוא אולי טיפש, אבל הוא די סקסי.
‏כן! ‏-הוא מגעיל. את מגעילה.
‏האירוע הראשון הלילה ‏הוא "כיבוש הדגל", בייבי!
‏כן! עכשיו, תושבי סאניווייל,
‏אנחנו מעולם…
‏לא הפסדנו במלחמת צבע!
‏סאניווייל! ‏-אז בואו נדאג שהלילה
‏לא יהפוך לכתם על המורשת שלנו.
‏"סאניווייל!" ‏-ובואו נצא לשם,
‏כמו שאבותינו הקדומים יצאו לשם לפנינו,
‏ונרצח את מכשפות שיידיסייד האלה!
‏כן!
‏היי!
‏תודה, קורט, על הנאום המגניב הזה.
‏עכשיו, תושבי שיידיסייד,
‏בואו נצא לשם ונעשה את הכי טוב שלנו,
‏כי אפילו אם נפסיד,
‏אנחנו עדיין ווינרים בלב שלנו.
‏בוז!
‏"סאניווייל!"
‏מה את עושה?
‏פרויקט אומנות.
‏אני צריכה לדבר איתך. ‏-אין לי מצב רוח לזה.
‏קודם אמרת שמרי הייתה מוטרדת.
‏אה, אז עכשיו אכפת לך! ‏-זיגי, זה רציני.
‏כן, טוב, זה היה רציני גם קודם, ‏וזה לא הזיז לך.
‏בחייך! את היית האחרונה ‏שראתה אותה לפני שהיא איבדה את זה.
‏מה לגבי סמים? ראית משהו מסביב?
‏היא אחות, אז כן.
‏והיא אמרה משהו, או…? ‏-לא.
‏זיגי, אני רק מנסה להבין מה קרה היום.
‏למי אכפת? זה נגמר.
‏לא מבחינת טומי. ‏הוא עדיין מבוהל ומתנהג מוזר ו…
‏זאת פשוט בדיחה גדולה מבחינת כולם, ‏"מרי הייתה רדופה על ידי המכשפה".
‏אולי זאת באמת הייתה המכשפה. ‏-זיגי!
‏מה, זה לא מתאים ‏להשקפה המובנית המקושקשת שלך על העולם?
‏למה את מתנהגת ככה? ‏-לא יודעת,
‏אולי מכיוון שהאחות ליין ‏הייתה היחידה שהייתה נחמדה אליי,
‏ועכשיו החיים שלה נגמרו, ‏כי דברים רעים תמיד קורים לתושבי שיידיסייד.
‏שום דבר לא קורה סתם. תמיד יש סיבה.
‏לא תמיד סיבה רציונלית. ‏עמוק בפנים את מרגישה את זה, נכון?
‏שיידיסייד, יש כאן משהו. ‏הוא משאיר אותנו למטה, מקלל אותנו.
‏זיגי, זה מספיק. ‏-את פוחדת מדי להודות בזה,
‏אז כשקורים דברים רעים, ‏את מנסה להסביר הכול.
‏אני מצטערת, ‏אין לי כוונה להאשים איזושהי אגדה בכול.
‏החיים מבאסים לפעמים, אני מבינה. ‏זאת אומרת, אלוהים יודע שהיה קשה מאז…
‏מאז מה? ‏את רואה? את אפילו לא מסוגלת להגיד את זה!
‏מאז שאבא עזב.
‏מאז שאימא התחילה לשתות.
‏מאז שהיה ברור שנאבד את הבית.
‏וזה לא ישתפר באורח קסם.
‏וגם אם תחסכי כל הקיץ כדי לקנות ‏חולצת פולו חמודה, זה לא יסתיר את זה.
‏וגם לא לנסות להסביר למה ‏האחות ליין הטובה והנחמדה איבדה את זה היום.
‏כולנו מקוללים.
‏בשביל מרי, זה היה היום.
‏אבל יום אחד, זאת תהיה את,
‏וכל החיים המזויפים האלה שלך יתרסקו.
‏זה דבר נורא לומר.
‏זה לא נורא אם זה נכון.
‏אני כבר לא יודעת מי את, אבל…
‏אבל את לא אחותי.
‏אז מי אני?
‏מפלצת.
‏זה מה שהם אומרים.
‏- זיגי היא כלבה מכשפה ‏תמצצי, זבל משיידיסייד -
‏אל תיתנו להם להתקרב לזה, אתם שומעים אותי?
‏כן!
‏שאלתי, אתם שומעים אותי?
‏כן!
‏"שיידיסייד!"
‏בסדר גמור.
‏תזכרו, צריך להשאיר ‏לפחות שלושה מגינים ליד זה כל הזמן.
‏בסדר? ומי הכולא?
‏אוקיי, ג'רמי, אתה אולי השחקן הכי חשוב ב…
‏ב…
‏טומי! ‏-"סאניווייל!"
‏"סאניווייל!" ‏-אתה בסדר?
‏כן, אתה בסדר, מר סלייטר?
‏כן… אני בסדר.
‏אולי תתחילו, תשתלו את הדגל, בסדר?
‏ואני אהיה ממש מאחוריכם, אוקיי? ‏קדימה, שיידיסייד!
‏"שיידיסייד!"
‏לזוז!
‏אוי, בחיי.
‏הראש שלי דופק חזק. ‏היא בטח הכניסה לי מכה רצינית.
‏מרי חזקה יותר משהיא נראית. ‏-אתה צריך לשכב?
‏לא, אני בסדר.
‏יופי. אני זקוקה לעזרתך.
‏ולמפתח למרפאה.
‏אז מה בדיוק אנחנו מחפשים?
‏תשובות.
‏בחייך, סינדי, זה לא חשוב, טוב?
‏זה חשוב.
‏יש סיבה לכך שמרי עשתה מה שעשתה ‏ואמרה מה שאמרה,
‏ואנחנו נבין מהי, עכשיו. ‏-בחייך, סינדי, בבקשה. אני…
‏אין תווית, חצי ריק.
‏כמו שאמרתי, היא לקחה סמים.
‏צריך רק להביא את זה לשוטרים, ‏והם יגידו לנו מה הם…
‏מה זה?
‏"נעשתה עסקה עם השטן.
‏שרה פיר חתכה את כף ידה המרושעת ‏על אבן השטן,
‏בתמורה לחיי נצח.
‏היא צילקה את הקרקע שמתחת בסימן המכשפה,
‏והביאה חושך על פני האדמה."
‏שמעת את זה?
‏שלום?
‏שלום, יש שם מישהו?
‏אלוהים!
‏בחייך, זה לא מצחיק.
‏אליס? מה את עושה פה?
‏נראה ששתינו כאן בשביל אותו דבר.
‏את בטח ממש רוצה שאקרצף את השירותים.
‏זה לא בשבילך.
‏וואו, ברמן, לא ידעתי שאת בקטע של זה!
‏זה לא בשבילי, אני אתן את זה לשוטרים.
‏אה, כן, השוטרים.
‏כן, נכון, כמובן.
‏לא, על מה את מדברת? ‏מה, עכשיו תלשיני גם על מרי?
‏לא, זה… אני מנסה…
‏גם זה בשביל השוטרים? ‏-תחזיר את זה!
‏"היא צצה ליד בית המפגש,
‏כף ידה האחת כרותה, אבודה לנצח.
‏תלינו את המכשפה,
‏גופתה נכבלה בשלשלאות ונקברה,
‏אבל ללא כף ידה,
‏אחיזתה על האדמה נותרת איתנה."
‏זה חומר על שרה פיר!
‏אליס, בחייך.
‏"כאשר היא קרובה, דם יישפך,
‏והקללה תמשיך עד אשר גוף וכף יד יתאחדו."
‏אליס, זה היומן של מרי, בואי נחזיר אותו.
‏זה לא רק יומן.
‏זאת מפה.
‏מה? ‏-האחות ליין המשוגעת יצרה מפה משוגעת.
‏זה המחנה, אבל נראה שהיא ציירה על הכול.
‏יוניון 1666.
‏יוניון, זה שיידיסייד. ‏-מה?
‏זאת אומרת, ‏היישוב הקודם חולק לשיידיסייד ולסאניווייל.
‏באמת? ‏-אם היית באה לשיעורים…
‏אז המחנה בנוי באותו מקום בו היה היישוב?
‏תראו, שרה פיר!
‏אתה חושב שזה הבית שלה? ‏-מה מסמנים כל ה"איקסים"?
‏יש רק דרך אחת לגלות.
‏היי, זה התיק שלי! ‏-ארני, פנס!
‏מה זה החרא הזה? ‏-תני לי לראות.
‏"L484."
‏נשמע מוכר. אולי זה דקס. ‏-אתה יודע מה נשמע כיף?
‏לראות בית של מכשפה מסטולים על דקס. ‏-נכון.
‏אליס!
‏תחזירו את זה! מה אתם עושים?
‏זה נקרא כיף, סינדי ברמן! ‏פעם היית עושה את זה, זוכרת?
‏אנחנו נמצא אותך, שרה פיר! ‏-טומי!
‏"טומי…"
‏טומי! בוא כבר, הם לקחו הכול!
‏לכי מפה, סינדי!
‏זה אני, ניק.
‏לך מפה, ניק!
‏אני אוהב את מה שעשית פה. ‏-זאת לא הייתי אני.
‏אני בהלם.
‏"זיגי היא כלבה מכשפה".
‏"זיגי מוצצת זין בגיהינום". אלוהים.
‏שילה?
‏סא"ל חרדלי.
‏נראה כמו דם. ‏-כן, טוב, לא היה לי חזיר, אז…
‏"קארי." מגניב.
‏קראת את "קארי"?
‏כן. הוא השני הכי אהוב עליי, ‏אחרי "חלקת סיילם".
‏בכל זאת, לא יודע, צבע נראה קצת… שגרתי.
‏אני מצטערת, יש לך רעיון יותר טוב? ‏-אולי.
‏אתה לא אמור להגיד לי ללכת לישון או משהו?
‏טוב, אני אמור לפקח על מלחמת הצבע,
‏אבל שמתי לב שאת נעדרת, ו… ‏-אז החלטת לעקוב אחריי.
‏לבדוק מה שלומך.
‏ברור שאת לא זקוקה לסיוע שלי. ‏הכול בסדר, קדימה.
‏המשיכי הלאה.
‏מה הרעיון שלך?
‏מדע וטבע.
‏אליס!
‏בחייך, מגעיל פה! ‏-אבל אנחנו קרובים!
‏ברמן, תחזיקי מעמד!
‏זה הרעיון הכי טוב שיש.
‏כן, אבל אני עדיין לא מרגיש כלום.
‏אוקיי, אז קח עוד.
‏תודה.
‏"L484."
‏ארני! ‏-חכי!
‏אליס!
‏אני נשבעת באלוהים…
‏שיט!
‏היא הרוסה עכשיו! ‏-שוב קיללת.
‏אתה רוצה שארצח אותך?
‏מותק, אתה בסדר? ‏-כן.
‏כן, אני בסדר.
‏אליס?
‏זהירות.
‏מישהו חופר קבר?
‏קברים.
‏מרי.
‏היי, איפה ה…?
‏ה"איקסים". תראו.
‏תראו, כאן, כאן.
‏היא סימנה איפה היא חפרה.
‏"אבל ללא כף ידה,
‏אחיזתה על האדמה נותרת איתנה.
‏והקללה תמשיך עד אשר גוף וכף יד יתאחדו."
‏אולי מרי חיפשה את כף היד.
‏כדי לשים סוף לקללה?
‏כן, הקללה שגרמה לבת שלה להשתגע. ‏-חבר'ה, בחייכם,
‏זה מטופש. ‏-כן.
‏אני חייב להשתין.
‏היי, תראה לי את זה.
‏את יכולה לקבל את זה, ‏אבל קודם תני לי את הסמים.
‏L484…
‏L4…
‏84.
‏אם האחות מרי לקחה אותם והשתגעה, ‏אז הסמים האלה מסוכנים מאוד.
‏אלוהים!
‏מה קרה לך?
‏את זוכרת שפעם היינו נהנות?
‏לפני שהפכת למלשנית?
‏פשוט שחררי מזה כבר. ‏-לך קל להגיד את זה,
‏ברוטוס שקרנית שכמותך. ‏-מצאתי!
‏מצאתי את בית המכשפה.
‏אחי…
‏אני היחידה שציפתה לבית שעשוי מממתקים?
‏אולי יש ממתקים כאן למטה.
‏היי, שרה, יש לך ממתקים שם למטה?
‏אנחנו מסטולים ורעבים.
‏שרה פיר! ‏-אוקיי, ראינו מספיק.
‏בסדר, אז לכי הביתה, ברמן.
‏לא צעדתי עד כאן לחינם, אוקיי?
‏את משוגעת? אליס.
‏אליס!
‏היי, מישהו היה כאן.
‏בזמן האחרון.
‏תראו את כל השטויות של מכשפות כאן.
‏זאת שרה פיר!
‏שרה פיר לא אמיתית.
‏טוב, מישהו הדליק את הנר הזה.
‏היי, שרה פיר, אם את כאן, תגידי משהו!
‏אולי היא ביישנית.
‏אליס!
‏זה משהו של תורת הנסתר,
‏כמו סגידה לשטן.
‏זה קינקי! ‏-כן.
‏זה סימן המכשפה.
‏המה?
‏"נעשתה עסקה עם השטן.
‏שרה פיר חתכה את כף ידה המרושעת ‏על אבן השטן,
‏בתמורה לחיי נצח.
‏היא צילקה את הקרקע שמתחת בסימן המכשפה,
‏והביאה חושך על פני האדמה." ‏-זהו זה.
‏זה אצטאמינופן.
‏ארני, על מה אתה מדבר? ‏-L484.
‏עליתי על זה עכשיו, זה פאקינג "טיילנול". ‏זה שום דבר.
‏אתה בטוח? ‏-משוכנע.
‏קדימה, אליס, בואי נעוף מפה.
‏אני די בטוח שלג'ואן ‏עדיין יהיה קצת וויד אם נשלם לה.
‏אנחנו בחוץ.
‏קדימה, גבר.
‏היי, אתה בסדר, גבר?
‏שלום?
‏"סינדי…"
‏אני צריכה להראות לך משהו. ‏-המקום הזה…
‏הוא ממשיך. ‏-עכשיו!
‏סיירוס מילר.
‏בילי בארקר, רובי ליין.
‏הבת של מרי. ‏-כן.
‏אייזק מילטון, הארי רוקר. לא צריך ‏לבוא לשיעורים כדי להכיר את השמות האלה.
‏רוצחי שיידיסייד. ‏-כן.
‏חוץ מאחד.
‏- תומאס סלייטר -
‏טומי? אליס, זה לא מצחיק.
‏מה, נראה לך שחרטתי את השם של חבר שלך באבן ‏עם הציפורניים שלי?
‏מישהו אחר עשה את זה.
‏טומי.
‏שלום?
‏לא משנה מה לקחת, תודה ששיתפת.
‏אידיוט.
‏טומי?
‏מה לעזאזל אתה עושה, בן אדם? טומי…
‏אלוהים! לא, טומי! עצור!
‏טומי, די!
‏קדימה! ‏-פאק!
‏הינה.
‏תעזרי לי.
‏לכי!
‏את שומעת את זה?
‏הוא עדיין חי?
‏הוא לא יכול להגיע אלינו.
‏- ברוכים הבאים למחנה נייטווינג -
‏היכנסי לכלא, זבל משיידיסייד!
‏את רכוש של סאניווייל עכשיו.
‏אם תזוזי או תדברי, את פאקינג תמותי!
‏קדימה! ‏-שילה.
‏זה מוויל.
‏- תפגשי אותי. שירותים. מהר! וויל -
‏וויל, זה ממש חמוד!
‏יכולת לעשות את זה בביתן שלך, ‏אבל זה דווקא די לוהט.
‏- שילה -
‏- תסתכלי למעלה. ‏נשיקות, המכשפה -
‏בבקשה! הצילו!
‏הצילו! מישהו, בבקשה!
‏שמעת אותה? ‏-היא נשמעה כמו צפרדע.
‏מה אמרתי לך? ‏-זין על צבע.
‏כן, זין על צבע.
‏מי אתה?
‏ניק גוד.
‏נעים מאוד.
‏זאת מעין מערה.
‏אני לא יודעת, נראה שהיא פשוט…
‏נמשכת לנצח.
‏לא אכפת לי.
‏אליס, את יכולה בבקשה פשוט…
‏לעזור לי?
‏מה, את פשוט תעמידי פנים כאילו הכול בסדר?
‏אליס, אני רק…
‏טומי פיצל את הראש של ארני לשני חלקים.
‏את מבינה את זה?
‏בבקשה, את יכולה פשוט לעזור לי? ‏-עם מה?
‏החרא הזה שוקל איזה מיליון קילו, ‏חשבתי שקיבלת 100 בפיזיקה.
‏אנחנו חייבות לצאת!
‏טוב, החיים קשים.
‏כי אנחנו לא יכולות.
‏אנחנו נמות כאן למטה,
‏בדיוק כמו ארני.
‏לא, אנחנו חייבות לצאת! אנחנו חייבות!
‏השמות האלה על הקיר, ‏הם לא עצרו אחרי רצח אחד.
‏שבעה, תשעה, עשרה, 15 אנשים!
‏הם היו רוצחים סדרתיים!
‏ילדי המחנה…
‏אחותי, הם שם.
‏ועכשיו גם הוא.
‏חשבתי שאת לא מאמינה במכשפה.
‏אני לא! אני…
‏חייב להיות איזשהו הסבר…
‏אלוהים, ‏את פאקינג משהו מיוחד, סינדי, אוקיי?
‏הוא היה רדוף!
‏אולי הוא לקח איזה כדור, או… ‏-לא!
‏לא, סינדי, ‏זה לא היה הפאקינג "טיילנול", בסדר?
‏זאת הייתה המכשפה.
‏את ראית את השמות האלה.
‏והפולחן ההוא?
‏המכשפה אמיתית,
‏והיא משתמשת באיזשהו לחש מזדיין, ‏ורודפת אנשים.
‏אוקיי? את כל אחד מהשמות על האבן ההיא!
‏ומרי ידעה את זה, בסדר?
‏היא ידעה את זה, והכול מופיע כאן. ‏-זה לא אמיתי!
‏את רוצה הסבר?
‏אז הינה הוא, אוקיי?
‏היא חיפשה את עצם כף היד ‏כדי פאקינג לעצור את הקללה,
‏כדי להציל את שיידיסייד, אבל לא מצאה אותה.
‏את רוצה לדעת מה היא כן מצאה?
‏את השם של החבר שלך על הקיר המזדיין הזה. ‏-לא, זה לא זה.
‏אז היא ניסתה להרוג אותו… ‏-די.
‏מה שגם אני הייתי עושה,
‏אם הייתי יודעת ‏שיש סיכוי שטומי פאקינג סלייטר
‏יחתוך את הפאקינג ראש של חבר שלי עם גרזן!
‏תקשיבי לי, סתמי כבר!
‏הינה זה בא.
‏זאת סינדי ברמן שהכרתי פעם.
‏היי, לאן את הולכת? ‏-למצוא עוד דרך החוצה.
‏אל תבואי אחריי.
‏אל תחזרי הנה, בסדר?
‏את שומעת אותי? אל תחזרי!
‏"סינדי…"
‏את בסדר…
‏בו!
‏אלוהים, מה לעזאזל? אמרתי לך לא לבוא אחריי!
‏כן, לא באתי.
‏הלכת במעגל.
‏פאקינג מעגל!
‏אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
‏אחת, שתיים, שלוש, ארבע…
‏מה את עושה? ‏-ארבע.
‏הסמל הזה מסתעף כאן. ארבע פעמים.
‏שלוש שם, אחת שם,
‏בדיוק כמו המערה הזאת. זה אותו דבר.
‏"שרה פיר חתכה את כף ידה המרושעת ‏על אבן השטן.
‏היא צילקה את הקרקע שמתחת בסימן המכשפה."
‏"צילקה את הקרקע."
‏אז מה, המכשפה יצרה את המקום המזדיין הזה?
‏או שהמתיישבים פשוט טענו שהיא עשתה זאת, ‏אבל זה לא משנה.
‏כל מה שמשנה זה הסמל הזה. זה… ‏-זאת מפה.
‏אפשר להביא לכם מים, או אולי מיץ בקרטון?
‏אנחנו בסדר.
‏מגניב. כן, פשוט חשבתי, ‏מכיוון שכולנו כאן, בכלא,
‏שאולי תרצו קצת כיבוד, אבל…
‏או שאנחנו יכולים… לשחק משחק!
‏אתם אוהבים "שריידס"?
‏סתום את הפה, חנון.
‏כן, אוקיי. בטח.
‏אנשי סאניווייל,
‏האסירים האלה הם רכוש של שיידיסייד!
‏אם לא תעזבו,
‏אני איאלץ לתפוס אתכם!
‏היי, חנון!
‏לא! היי, זה לא הוגן! ‏-קדימה, בואו!
‏רוצו! ‏-לא!
‏קדימה!
‏בחיי…
‏טומי?
‏בסדר, שאלה הבאה.
‏מה קורה איתך ועם אחותך? ‏אתן מסתדרות ביניכן לפעמים?
‏אלה היו אמורות להיות שאלות קלות.
‏מי אמר?
‏אין חוקים למשחק הזה.
‏אלוהים, אני שונאת נחשים. ‏-למה את מתחמקת מהשאלה שלי?
‏למה אכפת לך?
‏אני סקרן.
‏שנאתי אותה מאז שהייתי תינוקת. שאלה הבאה. ‏-נו, באמת.
‏למה אתה מדבר כל כך הרבה שטויות?
‏מה?
‏ניק גוד,
‏היורש,
‏אבא היה מפקד המשטרה, מלך סאניווייל, ‏ועכשיו אתה תהיה אותו דבר.
‏רק שהכול בכאילו.
‏האמת היא שאתה אוהב את סטיבן קינג, ‏ועכבישים, ו…
‏את הילדה המוזרה משיידיסייד.
‏טוב, דבר ראשון,
‏סטיבן קינג ממש פופולרי.
‏ודבר שני,
‏אני לא יכול לאהוב את הילדה המוזרה. ‏-למה לא?
‏כי אני יועץ.
‏היא ילדה במחנה.
‏שנה אחרונה בשבילי, שנה ראשונה בשבילך.
‏חוץ מזה…
‏איך אוכל להכיר אותה, ‏כשהיא כל הזמן מתחמקת מהשאלות שלי?
‏הייתה תקופה שהמצב בינינו היה טוב.
‏כשאבא שלי היא בסביבה, ‏ואימא שלי הייתה מאושרת,
‏ואחותי ואני…
‏היינו זורקות נייר טואלט ‏על העץ של מר קורקל,
‏ואז קופצות לאגם בבגדים, ו…
‏ועכשיו…
‏עכשיו הכול נעלם, והכול חרא.
‏זה מה שקורה כשגרים בשיידיסייד.
‏הכול הופך לחרא בסופו של דבר.
‏אבל לא הייתי מצפה מתושב סאניווייל להבין.
‏לא, אולי את צודקת.
‏אבל… להיות היורש זה גם לא תמיד קל.
‏לפני שהוא מת,
‏אבא שלי נתן לי את כל הנאום הזה של, ‏"אתה המורשת שלי,
‏עתיד המשפחה תלוי בך…"
‏את יודעת, הוא פשוט הפיל עליי עול ענק, ו…
‏מה אם אני לא רוצה את זה?
‏מה אם זה לא מי שאני רוצה להיות?
‏מה אם אני רוצה להיות הילד שאוהב עכבישים, ‏ואת סטיבן קינג, ו…
‏ואת הילדה המוזרה משיידיסייד?
‏כן.
‏את הילדה המוזרה משיידיסייד.
‏אבל…
‏אני מניח שאין לי מה לעשות בעניין.
‏למה לא?
‏כן, צדקת. אפשר לחזור לשאלות הקלות?
‏אוקיי.
‏אולי…
‏תהיה מוכן לנשק את הילדה המוזרה?
‏הוא מת! ג'רמי מת!
‏לא, חבר'ה! אוקיי? היי!
‏סיימנו כאן, כולם לחזור. ‏היי, לא! מלחמת הצבע הסתיימה, בסדר?
‏כולם ללכת מכאן!
‏קדימה, כולם ללכת!
‏בסדר, זה מסתעף כאן שוב. תישארי בצד שמאל.
‏אני לא מאמינה שזה עובד.
‏זה לוקח יותר מדי זמן, אולי הוא כבר במחנה.
‏אם תצטרכי להרוג אותו,
‏תעשי את זה?
‏מוקדם יותר, כשמרי תקפה, אני פשוט…
‏קפאתי. לא יכולתי לעשות כלום.
‏אז לא, לא אהיה מסוגלת להרוג אף אחד. ‏בטח שלא את טומי.
‏טוב, חדשות טובות. אני אהרוג אותו בשמחה.
‏אלוהים, אפילו עכשיו, אחרי הכול, ‏את עדיין מגעילה.
‏אוקיי, אני מצטערת, ‏פשוט אף פעם לא הבנתי מה את מוצאת בו.
‏וזה היה לפני שהמכשפה רדפה אותו.
‏טומי…
‏טומי היה מתוק.
‏הוא גרם לי להרגיש כאילו…
‏שהכול יהיה בסדר.
‏אהבתי אותו.
‏באמת.
‏גם אני אהבתי את ארני.
‏אהבתי את החרא המגעיל והמסטול הזה.
‏את שומעת את זה?
‏יש כאן בהמשך איזשהו מרחב.
‏כל הדרכים מובילות לכאן.
‏יש עוד דרך מסביב?
‏מה לעזאזל…?
‏זבובים?
‏מה זה? ‏-זה בכל מקום.
‏סינדי.
‏מה זה?
‏בואי נעוף מפה.
‏"אליס…
‏אליס…"
‏אליס!
‏אליס?
‏קדימה! זה לא חלק מהמשחק! קדימה, חבר'ה!
‏חמישה, שבעה, שמונה, עשרה,
‏15, 18…
‏כולם, תישארו רגועים. הכול בסדר. ‏-כמה?
‏עשרים ושלושה. ‏-חסרים לפחות 30.
‏איפה סינדי, קורט, ג'ואן?
‏לא יודע, לא ראיתי אותם, ‏או את טומי, או מישהו.
‏האורות נדלקים. ‏-אולי הם מחפשים אותנו.
‏זה מת. ‏-אנחנו חייבים ללכת, להזהיר אנשים.
‏אני בטוח שהם שמעו את הפעמון. היי! ‏-אחותי עדיין שם בחוץ!
‏כן, אותה אחות ששנאת מאז שהיית תינוקת?
‏תראי,
‏אני מצטער. לא התכוונתי לזה.
‏אני וגרי נלך.
‏מה? ‏-בבקשה,
‏תישארי כאן. לא אתן לך להיפגע! ‏-אני לא יכולה לשבת פה!
‏מה לעזאזל…? ‏-אוקיי?
‏בבקשה,
‏תני לי לעשות את העבודה שלי. ‏אני אמצא את אחותך. רק תישארי כאן, אוקיי?
‏אתה. ‏-היי, אתה מבין שזאת ילדה במחנה, נכון?
‏תראה, אתה תלך לבקתה מספר אחת,
‏אני אלך לבקתה תשע. ‏-מה אם הרוצח עוד שם?
‏זאת בדיוק הנקודה, גרי.
‏היי, כולם, תישארו כאן, אוקיי? אוקיי.
‏היי!
‏איפה היא, מכשפה? ‏-מה עשית לה? הרגת אותה כמו שהרגת את ג'רמי?
‏על מה אתן מדברות? ‏-שילה!
‏איפה שילה?!
‏שיט!
‏ניק! שכחנו את שילה!
‏שיט!
‏סינדי!
‏קורט!
‏אליס!
‏ג'ואן!
‏פאק!
‏איפה פאקינג כולם?
‏תישאר במקום, ילד גדול.
‏כן!
‏אם תספרי על זה למישהו, את מתה.
‏שמעת אותי? ‏-כן.
‏פשוט תודה שבנות שיידיסייד ‏עושות את זה יותר טוב.
‏אני לא מודה בכלום.
‏הוא יודע.
‏כן.
‏ג'ואן, אני מריח את החרא הזה מכאן! ‏כבי את זה!
‏אתה יודע, אתם, אנשי סאניווייל, ‏מפסידים בגדול.
‏החרא הזה ממש…
‏פותח לך את הראש.
‏כבי את זה!
‏בסדר גמור…
‏טומי!
‏אליס!
‏אלוהים!
‏הייתי שם, הייתי בעבר.
‏את בסדר. ‏-ראיתי את הרוצחים.
‏הם הרגו המון אנשים, ואת הבאה בתור.
‏את פאקינג הבאה בתור! ‏-לא, זה לא נכון. אני כאן.
‏המכשפה עשתה את זה.
‏היא עשתה את כל זה. ‏היא הטילה קללה על שיידיסייד, מרי צדקה.
‏אני יודעת.
‏המערה הייתה חיה, אליס.
‏"טיילנול" לא יכול לעשות את זה.
‏צדקת, דרך אגב.
‏אני מלשנית.
‏יום אחרי שגנבנו ‏את מכשיר הווידאו של מר אוונס,
‏הרולד היינס ראה אותי איתו.
‏פאקינג הרולד היינס…
‏פתאום אני מוצאת את עצמי במשרד המנהלת,
‏ואבא שלי לא יכול לבוא,
‏כי הוא בדיוק ברח עם איזו בחורה, ‏לא הרבה יותר מבוגרת מהגיל שלי היום,
‏ואימא שלי…
‏טוב, היא שתתה כמה משקאות ב"או'קונל".
‏ואז הבנתי…
‏שאני לא שונה משאר תושבי שיידיסייד.
‏קוללתי.
‏אמרתי לעצמי שאם אהיה מושלמת, ‏אם אעשה הכול כמו שצריך,
‏אוכל לנצח את זה.
‏הלשנתי עלייך,
‏מצאתי חברים חדשים, אני…
‏התחלתי להתלבש ככה.
‏יצאתי עם טומי המתוק.
‏התחמקתי ממך,
‏אבל לא יכולתי להתחמק מזיגי.
‏כי היא תמיד הייתה שם, הזכירה לי את האמת.
‏שהעיר הזאת, המקום הזה…
‏מקולל.
‏וכך גם אנחנו.
‏עכשיו אני יודעת.
‏היא צדקה…
‏כל הזמן הזה.
‏הייתי אחות גרועה.
‏הייתי חברה גרועה.
‏הייתי צריכה פשוט…
‏להבריז משיעורים, לחגוג, לעשות סקס, לבלות.
‏אני שונאת לבשר לך את זה,
‏אבל הכיף…
‏לא אמיתי יותר מחולצת הפולו שלך.
‏יש סיבה שאני עונדת אותם,
‏וזה לא רק כי הם אדירים.
‏לכולנו יש דרכים משלנו ‏להתמודד עם שיידיסייד.
‏מה? מה זה?
‏זה.
‏הטחב הזה, הוא הכתים את החולצה שלי. ‏השירותים החיצוניים!
‏החומר הזה מכסה את כל השירותים החיצוניים.
‏המחנה.
‏זה אומר שאנחנו קרובות.
‏כולם, תקשיבו! המשחק נגמר!
‏חזרו לחדר האוכל, ‏או שאוריד לכם נקודת ניצחון!
‏קלייר, פרדי, אלוהים!
‏לכו לחדר האוכל, קדימה!
‏כולם, המשחק נגמר!
‏חזרו לחדר האוכל!
‏זה היה היועץ גוד?
‏היי, אמרתי לא לדבר!
‏הוא אמר שהמשחק נגמר. ‏-לא לדבר, דביל!
‏תישארו כאן. אני אבדוק עם היועץ גוד.
‏היי, אנחנו צריכים…
‏את זה. ‏-רק רגע.
‏אולי כדאי שפשוט נלך.
‏שיט!
‏היועץ טומי?
‏אוי, שיט!
‏שילה?
‏שילה, את עוד כאן?
‏שילה?
‏חתיכת כלבה!
‏שילה, תקשיבי לי!
‏את מריחה את זה?
‏יש לזה ריח של חרא.
‏זה נייר טואלט? ‏-אלה השירותים החיצוניים, זה חייב להיות.
‏אלוהים אדירים! ‏-הינה זה. תראי.
‏חתיכת כלבה!
‏אני מנסה לעזור לך, יש רוצח…
‏אוי, שיט!
‏שמעתי צעקות, מה קורה…?
‏מה קורה פה?! ‏-כולם בסדר?
‏לא, כולם חזרו לחדר האוכל. אני…
‏איפה ניק?
‏הצילו! אנחנו כאן למטה!
‏את שומעת את זה?
‏שלום?
‏כאן למטה! ‏-עזרו לנו, בבקשה!
‏בבקשה, הצילו! ‏-תוציאו אותנו מכאן!
‏היי! שלום? ‏-הצילו!
‏בבקשה, עזרו לנו! ‏-סינדי?
‏זיגי?
‏אלוהים!
‏מה אתן עושות שם למטה? ‏-זה…
‏זה סוג של סיפור ארוך. את בסדר?
‏כן, חכו שנייה.
‏זיגי, את בסדר?
‏את בסדר?
‏מה קורה? ‏-אחותי בשירותים.
‏מה? ‏-גרי, פשוט תעזור לי!
‏קדימה, חזרה לחדר האוכל! שמעתם אותי? קדימה!
‏אם יש שם מישהו, המשחק נגמר.
‏אוי, אלוהים.
‏שיט!
‏ניק! יצאתי מהמקלחת, והיא פשוט הייתה מתה! ‏אני נשבע באלוהים! אני…
‏אלוהים, בן אדם…
‏אתה עשית את זה?
‏תקשיב, יש פאקינג רוצח. ‏-מה?
‏אנחנו חייבים להוציא מכאן את האחרים. ‏תחזור לחדר האוכל.
‏בעוד רבע שעה, צלצל בפעמון.
‏כשתצלצל בפעמון, זה יהיה האות.
‏תעלה אותם על האוטובוס ותוציא אותם מכאן, ‏בסדר?
‏שמעת אותי? לך כבר! קדימה, קורט!
‏תעלו על זה, נמשוך אתכן למעלה. ‏-כן!
‏אחותי, אלוהים! ‏-טוב, את ראשונה.
‏עכשיו.
‏קדימה, תמשיך למשוך!
‏טומי! טומי, מה אתה עו…?
‏זיגי!
‏-תורידי אותו!
‏זיגי! ‏-תורידי אותו ממני!
‏תורידי אותו! ‏-זיגי!
‏מה את עושה כאן?
‏הוא כאן. ‏-בואי.
‏איבדנו אותו? ‏-כן, אני חושב. את בסדר? נפצעת?
‏זה לא דם שלי, זה של גרי.
‏ושלך?
‏שון, ג'סי, רוד, סטייסי.
‏תושבי שיידיסייד.
‏זאת הקללה.
‏לא, זה סתם איזה פסיכי.
‏לא, זה לא איזה פסיכי. זה טומי.
‏החבר המושלם, הבתול והמשעמם של אחותי, טומי.
‏היא עשתה את זה.
‏סינדי? ‏-המכשפה!
‏זה לא אמיתי, זיגי. ‏-זה בדיוק מה שיגיד תושב סאניווייל.
‏חשבתי שאתה שונה.
‏הם עולים לאוטובוס. אנחנו חייבים ללכת מייד.
‏אני לא יכולה, אחותי עדיין שם. ‏-זיגי, נתתי להרבה אנשים למות הלילה…
‏ניק, זאת לא אשמתך. ‏-אבל לא לך. אני לא אתן לך למות.
‏כי… כן,
‏הילדה המוזרה משיידיסייד ‏באמת מוצאת חן בעיניי.
‏חשבתי שאחרי שנצא מזה,
‏אולי נפתח מועדון ספרים או משהו.
‏אולי…
‏שמעתי שהחדש של סטיבן קינג אמור להיות טוב.
‏סיימתי עם קינג. ‏מעכשיו רק ג'ודי בלום בשבילי.
‏כן, ג'ודי בלום נשמעת מושלם.
‏אתה מאמין לי, נכון? לגבי הקללה?
‏כן, ברור. אני באמת שונה.
‏עכשיו בואי, אנחנו חייבים לעוף מפה.
‏ואז מייד נתקשר לשוטרים, אחותך תהיה בסדר. ‏אבל קודם אנחנו צריכים לעלות על האוטובוס.
‏זיגי!
‏רוצי!
‏זיגי!
‏צריך למצוא דרך אחרת החוצה.
‏ומה אם אין?
‏לא, חייבת להיות.
‏אנחנו בשירותים החיצוניים, אנחנו במחנה.
‏קדימה, תביאי את היומן. אנחנו קרובות מדי.
‏אוקיי, המנהרות האלה.
‏המכשפה יצרה אותן, נכון?
‏כן?
‏ו…
‏"היא צצה ליד בית המפגש,
‏כף ידה האחת כרותה, אבודה לנצח".
‏בית המפגש, שעכשיו הוא…
‏חדר האוכל.
‏חייבת להיות עוד דרך החוצה.
‏אלוהים!
‏בואי. ‏-אני רק אאט אותך.
‏אליס! ‏-לא, זה בסדר, אני אדביק את הפער.
‏את חייבת להציל את אחותך.
‏לא…
‏לכי!
‏קורט! וויל! מישהו!
‏"דם יישפך…"
‏"כאשר היא קרובה, דם יישפך.
‏כף ידה תובא למנוחות מעל אבן השטן."
‏אבן השטן…
‏שלום?
‏אתם שומעים אותי? שלום?
‏שלום?
‏מישהו שומע אותי? שלום?
‏היי!
‏היי, אני כאן! הצילו!
‏הצילו!
‏זיגי!
‏לא!
‏לך…
‏תזדיין!
‏קיללת!
‏זה הופך להרגל.
‏יש לך ריח של חרא.
‏כן, זה מכיוון שאני מכוסה בו. ‏-אוי, אלוהים!
‏את חושבת שזה ירד? ‏-אולי תצטרכי לקנות חולצת פולו חדשה.
‏אני ממש מצטערת, זיגי.
‏אני…
‏אני מצטערת שלא הייתי כאן לא רק הלילה, ‏אלא בכל יום.
‏לא, את כן היית. את פשוט…
‏לא, לא הייתי כאן.
‏עכשיו אני יודעת.
‏אני יודעת שרק היית צריכה שאקשיב לך, ‏שאשמע אותך.
‏חשבתי שאם פשוט אוריד את הראש ‏ואלך לפי החוקים,
‏הכול יהיה בסדר.
‏חשבתי שאצא משיידיסייד, אבל…
‏עכשיו אני יודעת שצדקת.
‏הכול מקולל.
‏יכולתי להיות נחמדה יותר.
‏יכולתי להיות פחות… מפלצת.
‏כן, טוב…
‏היית המפלצת שלי.
‏ובסופו של יום, אימא, אבא…
‏שיידיסייד, סאניווייל…
‏לא אתן לשום דבר להפריד בינינו שוב.
‏את שומעת אותי?
‏חזק וברור, גבירתי.
‏היי, מלשנית.
‏מה לקח לך כל כך הרבה זמן?
‏בואי.
‏עשית את זה.
‏אנחנו עשינו את זה.
‏אוקיי, זהירות, זה בן איזה מיליון שנה.
‏קניתי את זה לפני חודש.
‏לא, אני לא מדברת על התיק הטיפשי שלך, גאון!
‏"דם יישפך."
‏אבן השטן, אוקיי? זה היה ממש שם.
‏כל הזמן הזה, קבור מתחת לטחב, ‏ואני מצאתי את זה.
‏פאקינג מצאתי את זה!
‏מצאת מה?
‏שלושה ניחושים.
‏מה? מה זה?
‏זאת כף היד האבודה של שרה פיר.
‏האחות ליין…
‏היא חיפשה אותה כל חייה.
‏דרך לעצור את הקללה שלקחה את בתה.
‏"ללא כף ידה, אחיזתה על האדמה נותרת איתנה.
‏הקללה תמשיך
‏עד אשר גוף וכף יד יתאחדו."
‏זה הוביל אותנו אל עצם כף היד.
‏ואם האגדה נכונה,
‏אז הגופה שלה עדיין קבורה… ‏-ליד עץ התלייה.
‏אנחנו יכולות לשים לזה סוף.
‏לא עוד רציחות, לא עוד קללה, לא עוד…
‏כאב.
‏אנחנו יכולות להציל את שיידיסייד,
‏הלילה!
‏האף שלי.
‏דיממתי על כף היד, ו…
‏אני חושבת שראיתי אותה עכשיו.
‏את מי?
‏את שרה פיר.
‏היא הייתה…
‏היא כעסה.
‏אנחנו צריכות לקבור את הדבר הזה, ‏פאקינג מייד!
‏אוקיי, בואו נלך.
‏מה, אני צריכה להשתמש בידיים? ‏-לא, את נשארת כאן.
‏בחייך, אני יכולה לקפץ בסדר גמור.
‏ראיתי את אבא שלי נכנס לכלא כשהייתי בת שש.
‏ראיתי את אימא שלי גונבת, כדי שאוכל לאכול.
‏חתכתי את עצמי בפעם הראשונה בגיל 12. ‏זה היה אחרי…
‏טוב, את יודעת מתי.
‏ועכשיו הלילה,
‏ראיתי את החבר המושלם שלך
‏הופך למפלצת,
‏והורג את האדם היחיד שאהבתי אי פעם.
‏חיכיתי לזה כל החיים המזדיינים שלי.
‏ועכשיו מצאתי את זה.
‏תני לי לגמור עם זה.
‏למען ארני,
‏למען טומי,
‏למען שיידיסייד.
‏אליס!
‏פאקינג תמות! למה אתה לא פאקינג מת?!
‏לא! אליס?
‏אליס? אליס, רק…
‏תישארי איתי. אליס.
‏לא.
‏אליס!
‏מה זה?
‏"…במי שאוהבים" ‏-רוצי!
‏זיגי! ‏-תעזרי לי!
‏הינה זה! לכי!
‏כאן? ‏-כן!
‏תחפרי!
‏סינדי?
‏פשוט תמשיכי לחפור.
‏יותר מהר!
‏פגעתי במשהו.
‏"המכשפה לנצח חיה."
‏המכשפה לנצח חיה.
‏סינדי, מה זה אומר? סינדי? ‏-אני לא יודעת.
‏איפה היא? איפה הגופה? ‏-אני לא יודעת!
‏מכאן, בואי!
‏מה את רוצה, שרה פיר?
‏את רוצה את זה? את יכולה לקבל את זה!
‏רק תני לאחותי לחיות!
‏דיממת על העצם. הם מחפשים אותך.
‏תתכונני לרוץ.
‏לא, סינדי! ‏-קדימה!
‏לא!
‏שום דבר…
‏לא יפריד בינינו.
‏לעולם לא שוב.
‏זה היה ב-19 ביולי, 1978.
‏לפני 5,937 יום.
‏אחותי הייתה מתה,
‏וגם אני.
‏זיגי!
‏לא, היי!
‏אל תמותי לי, אוקיי?
‏קדימה!
‏תנשמי.
‏וברוב הימים…
‏חבל לי שלא נשארתי מתה.
‏קדימה!
‏רגע…
‏רגע, את זיגי?
‏היי, מה שמך?
‏תסתכלי עליי, מה שמך?
‏זיגי.
‏זאת כריסטין.
‏השם האמיתי שלה הוא כריסטין ברמן.
‏איפה…
‏איפה אחותי?
‏סינדי…
‏אחותי…
‏היא הקריבה את עצמה לחינם.
‏סיפרתי לכולם את הסיפור על איך היא מתה,
‏הסיפור שסיפרתי לכם עכשיו,
‏ואף אחד לא האמין לי.
‏וניק?
‏זאת הייתה היא.
‏שרה פיר, המכשפה.
‏הקללה, היא…
‏היא אמיתית.
‏חשבתי שהוא שונה.
‏חשבתי שהוא יאמין לי.
‏אבל הייעוד של ניק היה בעיר הזאת,
‏ולא הופכים לשריף ‏אם מדברים על סיפורי רוחות רפאים.
‏מה לעזאזל קרה כאן?
‏טומי סלייטר.
‏הוא פשוט השתגע.
‏תושבי שיידיסייד מזדיינים.
‏לא יכולתי לראות אותו שוב.
‏לא אחרי זה.
‏המכשפה…
‏הקללה על העיר…
‏ללילה אחד, ‏סינדי חשבה שיש דרך לשים לזה סוף.
‏אז גם אני חשבתי שיש.
‏אבל עכשיו אני יודעת…
‏שאין סוף.
‏כמו שאמרתי, ‏הסיכוי הכי טוב שלכם הוא לברוח מכאן.
‏לכו כמה שיותר רחוק, ‏ותקוו שאוטובוס לא יפגע בכם בדרך החוצה.
‏מצאנו את הגופה לצד כביש מהיר מספר 5, ‏ביער בין שיידיסייד לסאניווייל.
‏זה לא אפשרי.
‏היא שם, תאמיני לנו.
‏השלשלאות, העצמות, הכול.
‏זה יכול להיות כל אחד.
‏למה את חושבת שחברים שלנו מתו?
‏מאותה סיבה שהם הרגו את אליס ואת אחותך.
‏הרוצחים רדפו אחרינו ‏כי מצאנו משהו שהם לא רצו שנמצא.
‏והלוואי שזה לא היה קורה לעולם,
‏אבל מצאנו את זה.
‏מצאנו את מה שחיפשתן ב-78'.
‏מצאנו את שרה פיר.
‏בבקשה, אנחנו… האחות ליין צדקה.
‏אנחנו יכולים לשים סוף לקללה ‏אם נאחד בין כף היד לגופה,
‏ואנחנו יודעים איפה הגופה, ‏אז כל מה שאנחנו צריכים זה את כף היד.
‏מה קרה למחנה נייטווינג? ‏עצם כף היד עדיין שם?
‏היא עדיין קבורה מתחת לעץ התלייה?
‏- קניון שיידיסייד -
‏"מחלקת השריף של מחוז יוניון."
‏אני צריכה לדבר עם ניק… שריף גוד.
‏"שריף, אתה שומע?"
‏שומע, מה קרה?
‏"מישהי חיפשה אותך. ‏היא אמרה שזה מקרה חירום.
‏היא אומרת ששניכם הייתם פעם ‏במועדון הספרים של ג'ודי בלום.
‏זה משהו אמיתי, בוס?
‏היי, ניקי, אתה שם?"
‏כן, אני אטפל בזה.
‏תנעל את הדלתות.
‏לא, אני בא איתך! ‏-לא, אתה לא.
‏דינה…
‏את מדממת מהאף.
‏אני כבר חוזרת.
‏רגע, דינה!
‏תפסתי אותך,
‏מכשפה שכמותך.
‏זה נגמר.
‏שרה!
‏שרה פיר!
‏- המשך יבוא… -
‏השטן הגיע.
‏והטיל עלינו את אפלתו.
‏האפלה הזו גדלה בתוך כל אחד ואחד מאיתנו.
‏- חזו -
‏- במקור -
‏- של פיר -
‏השטן הגיע.
‏את רואה אותו עכשיו…
‏נכון?
‏- מבוסס על ספרי "רחוב הפחד" ‏של ר.ל. סטיין -
‏- NETFLIX מציגה -
‏תרגום כתוביות: גלעד קשר