Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Ticho v soudní síni.
Přísaháte, že budete říkat pravdu, celou pravdu a nic než pravdu?
Řekněte: „Přísahám“.
Přísahám.
Slečno Marto,
kde jste byla včera mezi 17 a 18 hodinou,
když někdo hodil kamenem do okna učebny?
Byla jsem doma jako vždycky, paní zástupkyně.
Dívala jsem se na novou epizodu Muzikálu ze střední.
- Můžete to dokázat? - Jistě.
Byla o tom, jak Troy, který políbil Gabriellu…
Námitka, paní předsedkyně.
Troy líbá Gabriellu v každé epizodě a děj je uvedený v televizním programu.
Připouští se.
Předpokládám, že máte nějaké svědky?
Ano, moji babičku.
A proč ji nemůžeme předvolat, aby svědčila?
Protože je to opravdu nepříjemná žena, paní předsedkyně.
Marto!
Marto, kolikrát jsem ti říkala, aby ses mi nehrabala ve skříni?
- Co? - Promiň, babi.
Jen si hrajeme.
- Všechno vrátíme na své místo. - Vy dvě běžte domů.
Hned teď. Je pozdě.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
OBECNÁ CHIRURGIE PNEUMOLOGIE
ČEKÁRNA
Všechno je prozatím v pořádku.
- Takže? - Co to znamená?
Víc hladce operace proběhnout nemohla.
Chci ji vidět.
Zaprvé jsem zvyklý na slovíčko prosím.
- A kdo sakra jste? - Gabriele.
- Gabriele De Marchi. - Aha, promiňte, chtěli jsme vám volat.
- Mně? - Ano.
Obvykle žádáme pacienta, aby nám dal jméno člena rodiny, který ho může navštívit,
i kdyby jen na chvíli.
A…
Marta mi řekla, že příbuzné nemá a že tam mám napsat vás.
- Aha. - Pojďte za mnou.
Zatím ji budeme držet v umělém spánku. Pak ji pomalu probudíme.
První dva týdny tu bude muset zůstat.
Když vše půjde hladce, půjde na pár dní na jednotku semiintenzivní péče
a pak na ošetřovací jednotku.
Bude v pořádku?
Zrovna podstoupila velkou operaci.
Ale Marta je tygr v těle křečka.
Bude v pořádku.
Každý den můžete sem za sklo na deset minut.
Váš čas dnes vypršel.
Nedal byste mi ještě pár minut o samotě?
Prosím.
Dobře.
Děkuju.
Promiňte, ale vašich pár minut skončilo.
Nech to být. Já to dodělám.
Díky.
Jsem vyřízená.
A zítra v osm ráno musím být v kanceláři.
Proč s tím nesekneš, když to nedáváš?
Nemůžu dát výpověď jen proto, že se mi nechce vstávat.
Nebo proto, že mě počítačové systémy vůbec nezajímají
a že se mi chce zvracet, jen co vidím řádek kódu.
Ne, máš pravdu.
- Tak tady jsou ty její poslední výsledky. - Ty už nepotřebuje, ne?
Pro jistotu je zítra zanesu do nemocnice.
Zaneseš je Dariovi?
No, když už mluvíme o Dariovi…
Myslíš, že má přítele?
Já nevím.
Projíždí v práci Slintej.
I kdyby nějakého přítele měl, asi jim to moc neklape.
Půjdu.
Sirio, vyhledej doktora Daria Caponiho.
O doktorovi Dariu Caponim jsem našla následující.
Chystáme se ji probudit. Pojďte.
Ahoj.
Výborně.
Takže se ještě tři týdny nevrátí domů?
Ne.
Ale tři týdny jsou už tak zázrak. Tohle je hodně choulostivá fáze.
Dobrá zpráva je, že má nové plíce. Nebude už muset používat trubičky.
Jak zareagovala, když tě uviděla?
Nebyla vůbec překvapená.
Věděla, že tam budu.
Kdyby mě někdo nezapomněl varovat, že je v jiné nemocnici…
- Říkám to pořád, že na mě není spoleh. - To je pravda, říká to furt.
Já teda zůstanu v nemocnici, dokud ji nepustí,
a kdyby se něco změnilo, tak vám napíšu.
- A co práce? - Dal jsem výpověď.
Vážně?
Ano.
Ale já myslel, že se ti v Paříži líbí a že máš scénografii rád.
To ano, ale řekněme, že mám teď jiné priority.
Střední škola tady v Turíně hledá učitele dějin umění, tak začnu tím.
Tobě odhodlání nechybí, co?
Taky bych nějaké brala.
Nic.
Omluvte mě, ale půjdu si lehnout.
Musím zítra zase do kanceláře.
Dobrou noc.
Tak jo…
- Ty si teď dáváš kafe? - Ne, je bez kofeinu.
Poslyš…
Díky za všechno, co pro Martu děláš.
Jako vážně? To je to nejmenší.
Neboj, všechno bude v pořádku.
A ten nový doktor se mi líbí. Vypadá, že se mu dá věřit.
Marta je v dobrých rukou.
A v jakých rukou!
- Tohle se musí zkontrolovat. - Dobře.
Dobré ráno.
- Díky bohu, že jsi tady. - Co se děje?
Někdo se zase pokusil hacknout firewall webu železničních drah.
Myslím, že nás zase čeká přesčas.
Co se děje?
Končím.
- To nemůžeš. - Ale můžu. Odteď běží moje výpověď.
Ale proč?
Pokaždé, když sem přijdu, si připadám jako v pasti.
Udělaly jsme něco?
Ne.
S tebou ani Cristinou to nijak nesouvisí. Ty ses pro tuhle práci narodila.
Bojovalas za to, abys tohle místo získala. Už z dálky je vidět, jak jsi šťastná.
Ale já nejsem.
Tuhle práci by měl dělat někdo, kdo si jí váží.
Tobě se už nechce vstávat brzo ráno.
Ano.
Ano!
Lidi,
vy mě děsíte.
- Co dalšího se stalo? - Nic!
Jen tě zase rádi vidíme.
Já vás taky.
Jsem ráda, že jste přišli.
Už se cítím mnohem líp.
Vlastně mě za pár dní pustí.
Vy dva jste ale rozkošní.
Po tom proslovu na párty jsem neměla slov.
Ano, ty a 20 milionů sledujících.
Když už jsme u toho, kolik sledujících jsem tě stál?
Vlastně mi přibylo dalších 9,3 %.
Ne díky tobě.
Dnes večer ho seznámím s rodiči. Bude to masakr.
Čas vypršel. Všichni ven.
Jak se cítíš, Marto?
Myslím, že dobře.
Doktore?
Kdo byl ten dárce?
Nevíme.
Určitě někdo velkorysý.
Marto,
starej se o jeho plíce.
Deset minut.
Díky.
Ahoj.
Čau.
Ahoj.
Marto, já…
Jestli se cítíš jako vůl, žes o mně pochyboval,
žes mě nespravedlivě obvinil a žes jel do špatné nemocnice,
tak se neboj, odpouštím ti.
Dobře, ale to poslední byla Jacopova chyba.
Promiň mi to.
S tím Tomnasem jsem to přehnala.
Už o tom nebudeme mluvit.
Tak jo.
Marto, já…
Taky tě miluju.
Tak jo.
Projdeme si pravidla. Žádné…
Hlášky z Pána prstenů.
- Nemám moc mluvit. - Ano.
Vlastně ne. Nemluv vůbec.
Jen odpovídej na otázky a používej jednoslabičná slova.
A dál?
Nesmím pít.
Nesmím tančit.
Tátova sekaná mi musí chutnat, i kdyby byla spálená.
Perfektní.
Chci tím říct, že ten prsten je jen alegorie.
Představa moci, která je pro lidstvo příliš velká.
Přesně tak! V době, kdy vznikala atomová bomba.
To je pravda.
Vím, že asi půjdu…
Jak to mám říct? Proti proudu.
Ale osobně mi vždycky přišel poutavější Hobbit.
- Souhlasím s tebou, Giacomo. - Já taky.
Co jsme si říkali?
Promiň.
Paolo, mohl bych dostat ještě kousek té sekané? Je vynikající.
Ty se vyznáš. Tady.
- Díky. - Tohle je „můj milášek“.
Díky.
Jeden…
Ráda jsem tě poznala, Giacomo. Jsi kdykoli vítán.
Já tebe taky, Marghi.
Příště vezmu ten komiks od Tolkiena, o kterém jsem mluvil.
Budu s tím počítat.
- Tady máš sekanou. - No jo, sekaná.
- Díky! - Dobře, půjdeme? Čau.
Tenhle se mi moc líbí, ne jak ten zahraniční zpěvák posledně.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Co myslíš? Šlo to dobře, ne?
Šlo to skvěle.
Ahoj.
Čau.
Co tady pořád děláš. Nemáš svůj život?
Jak to myslíš? Jsem v podstatě tvůj bratr. Chci mít jistotu, že jsi v pořádku.
Ale… kde je Dario?
Už tady byl.
Už tady byl?
Jacopo, ty ses zamiloval?
To určitě! Ani náhodou.
Jen mě ještě nikdy neodmítl doktor. Tak ať to mám v životopisu.
Poslyš…
Proč jsi nemocnici řekla, že nemáš žádné žijící příbuzné?
Je to pravda.
Ta babice je mrtvá? To jsem nevěděl.
Pro mě ano, to dobře víš.
- Pořád jsi jí neodpustila? - Ne, neodpustila.
Ahoj, Marto.
Nesu skvělé zprávy. Půjdeš domů.
- Zítra tě propustíme. - Už?
Ne, to mělo vyznít pozitivně!
Hezky pomalu.
Tak co?
Jaké jsou ty nové plíce?
Je to…
jako bych byla opilá kyslíkem!
Pomalu.
- Promiň. - Ne.
Co kdybych řídil já?
Možná to bude lepší.
Kam chceš jet jako první?
Ahoj.
Nevěděla jsem, kdy a jestli vůbec se sem vrátím.
Mám velké štěstí.
My máme velké štěstí.
Další zastávka?
Dnes je výjimečný den.
Vidíte tu dívku u šesté uličky?
Je tím hlasem, který vás upozorňoval na akční nabídky.
A dnes…
je zpátky.
Vítej zpátky!
Chyběla jsi nám, Marto!
Je to pravda, chyběla jsi nám!
Bravo!
Takže abychom to oslavili, dostanete v celém oddělení lahůdek 90% slevu.
VÝCHOD
Tak jo. Třetí zastávka?
- Nasedni a jeď. - Jak velíte, kapitáne.
Teď jsem doma.
Nastavím budík.
Proč? Pořád mám nemocenskou.
Ty jo, ale já ne. Zítra učím první hodinu.
Už tři dny se mi zdá o tom, že přijdu pozdě a nebudu nic vědět.
Ale no tak. Určitě budeš skvělý.
Myslíš?
Bude to jako ve filmu.
Pane učiteli De Marchi,
byla jsem zlobivá holka.
Neudělala jsem domácí úkol, pane učiteli De Marchi. Neposílejte mě k řediteli.
- Na jaké filmy se to díváš. - Názorně ti to ukážu.
Dobré ráno všem.
Dobré ráno, profesore De Marchi.
Ne, říkejte mi prosím Gabrieli.
Dobře, dnes začneme tím, že si řekneme o Prerafaelitech.
Takže, bratrstvo Prerafaelitů
byl umělecký spolek, který ovlivnil viktoriánské obrazy.
Vznikl v září roku 1848 ve Velké Británii,
kde se také rozvíjel a následně tam i skončil.
V některých ohledech
se podobá symbolismu a také secesi.
Je možné ho definovat jako obrazovou transpozici
období pozdního Romantismu.
- To je ale romantik! - Ano.
- Je tak sexy! - Že jo?
Všechno je v pořádku, Marto.
Jedno malé doporučení.
Plíce jsou nové, ale gen té nemoci…
zůstává.
Takže musíš být velmi opatrná.
Budu, doktore.
A už nemusíš chodit každý týden. Uvidíme se za měsíc.
- Tak jo. - Dobře?
- Tak zatím. - Mějte se.
Kurva, další měsíc?
Zapomněla jsem recept na ty enzymy.
Dobře, půjdu pro něj.
Vstupte.
Promiňte, doktore.
Marta dobrala ty enzymy. Dal byste nám nový recept?
Promiň, ale mám hodně práce.
Za tři dny tě vezmu na večeři. To budeš mít narozeniny, ne?
Jsi překvapený? Nejsi jediný s internetem.
Teď běž. Mám před sebou náročný den.
No teda.
Budeš nám chybět, mrcho.
Kdyby sis to rozmyslela, výpověď roztrhám.
Neboj, nerozmyslím.
Taky mi budete chybět.
Vždyť neumírám.
Můžeme se dál scházet.
Pořád jsme čtveřice královen.
Kdo je to?
My o vlku.
Ahoj, Federico. Silvia mi řekla o tvojí výpovědi.
Chtěla jsem ti jen říct, že podle mě děláš obrovskou hovadinu.
Ale taky to, že čím větší hovadina něco je,
tím větší je to sranda.
Takže hodně štěstí, a ne že se s námi přestaneš bavit. Královna končí.
- Je ti to jasné? - Jo.
Není to, co se děje mezi Giacomem a Rebeccou, moc romantické?
Ano, velmi.
I když nám kradou místo v záři reflektorů.
Tak to hned napravíme.
Má lásko…
Ano?
No, teď když je situace trochu klidnější,
já si našel práci a ty jsi zdravá,
co kdybychom…
Co?
…si našli vlastní byt?
Panebože, jseš normální? Já myslela, že mě žádáš o ruku.
Bože, promiň. Ne. Proč, ty bys…
Vůbec. A ty?
Rozhodně ne.
Rozhodně ne zní trochu přehnaně.
Možná jednoho dne.
Přijde mi trochu brzo o tomhle mluvit.
Gabrieli,
dělám si z tebe srandu.
Ty jseš vážně něco.
Můžeme se podívat po vlastním bytě.
- Ale Jacopovi a Federice to řekneš ty. - Srabe.
Co nám řekneš?
Musím vlastně něco napsat řediteli, hned jsem zpět.
Srabe.
Pardon.
Co to sakra je?
Dala jsem výpověď.
Konečně.
Jste nezodpovědní. Máte mi říct, že to byla chyba, ne být šťastní.
Co budeš dělat teď? Vrátíš se k obírání hraběnky?
Ne. Prozatím si budu užívat své zasloužené nezaměstnanosti.
Děcka,
musím vám taky něco říct.
Stěhujeme se s Gabrielem dohromady.
- No. - Už bylo načase.
Nejste naštvaní?
Ne! Proč taky?
Dřív nebo později to přijít muselo.
Stejně vám to nevydrží. Jakmile spolu začnete žít, je s romantikou konec.
Za týden nás budeš prosit na kolenou, abychom se vrátili.
Nech toho! Bude to super. Budete mít vlastní bydlení.
Ano.
Dej nám trochu času, ať si všechno zařídíme a hnízdečko lásky bude tvoje.
Jasně, najdeme si pěkný dvoupokojový byt někde v ghettu a chytím tetanus.
Ne, ani náhodou. Tenhle byt je váš.
Ne.
Marto, to nemůžeme, promiň. Byl to byt tvých rodičů.
Já vím, ale je moc velký. Nevěděli bychom, co si s těmi pokoji počít.
Navíc mě napadlo, jak na tom něco málo vydělat.
- Uděláme z toho hodinový hotel? - Těsně vedle. Otevřeme si ubytování.
- A výdělek si rozdělíme. - Dvě eura pro každého.
Ne. Když zvážíme, že jsme skoro v centru,
že během filmového festivalu ceny rostou
a že tu bude obsazeno 20 dní v měsíci,
můžeme vydělat tolik…
Jsi najatá!
Kdy se stěhuješ?
Ne!
Ne! Dost!
Ty nové plíce jsou doping!
- Budeš mít narozky. - Co budeme dělat?
Nic, 21 je debilní číslo. Nemám co slavit.
- Fajn, mám rande s doktorem Caponim. - Mým doktorem Caponim?
Se sráčem?
Jo, chci být paní Sráčová.
- Dobré ráno. - Zdravím.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Pojďte za mnou. - Díky.
To je ono! Je plný energie, je dokonalý. Vezmeme ho?
Ano. Jaký je nájem?
1 500 euro plus energie, kauce ve výši tříměsíčního nájmu a provize.
Myslím, že by nás ta energie stejně přestala bavit.
Jo, přestala.
- Možná je tady trochu moc… - Světla.
A přijde mi to tu trochu vlhké.
- Vlhké, ano. - Vlhké.
- Ano. - Ano.
„Můžu vám nabídnout chatu vedle skládky s výhledem na dálnici.“
„Hlavně neotvírejte okna.“
No tak, stačí mít trochu trpělivosti. To správné bydlení si najdeme.
Musíme změnit realitní kancelář.
Rozhodně.
Tohle místo vlastně není tak zlé.
Jacopo!
Ztlum si to! Já jsme spala!
První rande se sráčem.
Tuhle nebo tuhle?
To je fuk, hlavně ztlum tu hudbu!
Vezmi si tu, ta je trochu víc…
Trochu víc…
Dobře. Díky.
Není zač.
Skoro začínám zvažovat ten dům u skládky.
Tak všechno nejlepší k narozeninám.
Co se děje?
Nic. Jen na tohle nejsem zvyklý.
- Cítím se divně. - Proč?
- Neříkej mi, že jsem tvůj první. - Jo, to určitě!
Můj první!
Ne, nejsi můj první. Ne.
Ale jsi doktor mé kamarádky.
Jsem jí vděčný, že mi představila tak milého kluka.
Já děkuji našemu zdravotnictví, že tě nechalo ji léčit.
Když už jsme u Marty, přijdete mi hodně blízcí.
- A s tou druhou holkou taky. - Federicou.
Jsme prakticky rodina.
- A co tvoje skutečná rodina? - Moje skutečná rodina…
Moje máma měla víc manželů než bot, a to bys měl vidět její botník!
Právě teď je v Indii. Vlastně se mi už tři měsíce neozvala.
A s tátou si tak blízcí jako s mámou nejsme.
Ty se často schováváš za vtipy, co?
Jo, máš pravdu.
- Každý se nějak chráníme. - Pravda.
Ale když pak člověk k sobě nikoho nepustí, je to jako vězení.
Chci si něco ujasnit.
Pneumolog nebo psycholog?
Další vtípek.
Nic si z toho nedělej, Jacopo.
Jsi dokonalý takový, jaký jsi.
- Jacopo! - Ahoj!
Vy jste tady taky?
Dario, tohle je Rebecca a Giacomo.
Potkali jste se v nemocnici, vzpomínáš?
Jistě. Ahoj, Giacomo. Jak se máš?
Výborně, díky.
Tak jo, užijte si večer. My zrovna odcházíme.
- Vy taky. - Mějte se.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak jo.
No, báječná večeře.
Tak co budeme dělat teď?
Ano, byl stejně geniální jako nepochopený.
Dalo by se taky říct, že za života jím lidé pohrdali.
Van Gogh měl ve skutečnosti na umění 20. století pozoruhodný vliv…
Našla jsem nám bydlení. Je dokonalé! Přes oběd máme rezervovanou prohlídku.
Ano, já teď ale vyučuju…
Zdravím.
Dobře.
Třído, tohle je Marta, moje přítelkyně.
- Ne! - To ne!
No tak!
Já vím, promiňte.
Tak jo, uvidíme se později.
Jo.
Můžeš pokračovat.
Takže jak jsme si říkali, Van Gogh…
- Máš zavřené oči? - Ano, mám.
- Neotvírej je. - Nebudu!
Tak jo.
Tady se zastav.
Už je můžeš otevřít.
Představ si, že tady stojí velký stůl,
protože tady je okno, tak ať máš na kreslení dost světla.
A pak mě napadlo, že sem bychom mohli dát gauč.
A na tyhle stěny dáme naše fotky.
Co na to říkáš?
Je to dokonalé.
Ano. I cena je dokonalá.
Smlouvu můžete přijít podepsat zítra k nám do kanceláře.
Majitelka chce předem dvouměsíční kauci.
A pak formalitka, nájemníci mladší 30 let musí mít ručitele.
To není jen formalitka.
Oběma nám chodí každý měsíc výplata, takže…
Ano, já vím, ale bohužel to nestačí.
Je mi to líto, ale z tohoto nemůžeme ustoupit.
Potřebujeme ručitele, třeba člena rodiny.
No, víš, co to znamená?
Že je čas, aby se naše rodiny setkaly.
Konečně se s nějakou setkáváme.
Cože?
Věřila bys, že jsi první, kterou Gabriele přivedl domů? Mysleli jsme si, že je gay.
Že jo?
K 20. narozeninám jsme mu darovali výlet do Londýna,
včetně vstupenky do zákulisí na Gay Pride.
Ale bohužel. Je to škoda.
Podle mě je totiž alespoň jedno homosexuální dítě požehnáním.
Ale ještě neztrácím naději.
Věřte mi, že Gabriele není ani trochu gay.
Chudáčku! Jestli je aspoň trochu po tátovi, tak musíš být zničená!
Tak bohužel nic.
Kurzy ájurvédské masáže
a pěstování konopí prý nejsou dostatečnou zárukou příjmu.
- Řekls jim, že je to na léčebné účely? - Samozřejmě.
A oni na to neskočili?
Ne. Ale musíme něco udělat.
No tak. Hlavu vzhůru!
V nejhorším případě můžete žít tady.
Jo!
Řekla bych svým rodičům, ale ručitele ze záhrobí asi neberou.
Tady máš.
Ne, mami! No tak. Ona nemůže.
Dobře, dáme si dezert.
Seď, já se o to postarám.
Vezmi tohle.
Proč se nezeptáš babičky?
Jseš pitomej?
Co jsem udělal?
Počkat. Vzpomínáte si na moji ex, Carolinu?
- Kterou z těch mnoha? - Nezačínej s tím zas!
Carolinu z banky. Mohla bych se jí zeptat, jestli ti nedá bankovní záruku.
Jo.
- Mám dobrou zprávu. - Jsi připravený na druhé kolo?
Tak to mám hned dvě dobré zprávy.
- Tak povídej. - Dobře.
Takže…
volali z realitky.
Bankovní záruka je v pořádku.
Zítra vyzvednu klíče.
Dobře.
Co se děje?
Ne, nic. Jen je to velký krok.
Opouštím Jacopa a Federicu.
Jsou rodina.
Co se teď děje s tebou?
Ne, to jen…
Slyšel jsem tě mluvit o babičce.
Myslel jsem, že je mrtvá.
Technicky ne.
Když zemřeli moji rodiče, dostala mě do péče.
Řekněme, že nebyla nadšená, že se musí starat o vnučku.
A dávala mi to každý den najevo.
Jak dlouho jsi ji už neviděla?
Odešla jsem z domu hned po 18. narozeninách.
Bylo moc fajn vidět tě s rodinou.
Ani nevíš, jak moc bych si tohle přála.
Ano, ale máš Jacopa a Federicu. Skutečná rodina je přece ta, kterou si vybereš, ne?
Jo, já vím. Mám velké štěstí.
Ano.
Ale některá prázdná místa nejde zaplnit.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Jak to jde?
Dobře, díky. Jak se máš ty?
Učíte se vtipkovat?
Výborně.
Zajímalo by mě, kdo vám dává lekce.
Chci se už delší dobu na něco zeptat? Proč tomu říkáš mukoviscidóza?
Už 30 let se tomu říká cystická fibróza.
Protože je to vtipné,
takže je to méně děsivé.
Obleč se.
Doktore?
Obvykle nejsem vlezlá…
Chápu, že se teď musíš nadlidsky snažit.
…ale přiznejme si to,
Jacopo je prakticky můj bratr,
takže jste skoro můj švagr.
Takhle to funguje jen ve filmech.
A technicky vzato, Jacopo je jen tvůj kamarád a můj taky.
Jasně.
NOEMI: DÍKY, ŽES PŘIŠEL NA MOJI PÁRTY. ZACHRÁNILS MĚ. DÍKY ZA TEN DÁREK.
TA KNIHA JE SUPER! UŽ CHÁPU, PROČ JSI ŘÍKAL, ŽE JSOU VZTAHY SLOŽITÉ.
VŠECHNY NEJSME JAKO REBECCA. ZASTAV SE.
To není možný.
Připadám si jako v epizodě Černého zrcadla.
Bez těch krámů to tu hned vypadá desetkrát větší.
Víš, že tu můžeš přespat, jestli chceš?
Přesně. Nemusíš hned odcházet.
Když to neudělám teď, neodejdu nikdy.
Skoro mě mrzí, že pořád nemůžu zvedat těžká břemena.
To nevadí. Tohle byla poslední.
Díky.
Ne, počkej.
Uděláme to pořádně.
A voilà!
Páni!
No, myslím, že tohle je ono.
Ano.
Tohle je ono.
Už se nemůžu dočkat, až přijde ta nová postel.
Jo.
Zapomněla jsem si vzít enzymy.
Nepřinesl bys mi je z kuchyně?
Prosím.
Jak poroučíš.
Díky.
Jsou v krabici napravo.
MALÁ MARTIČKA
BABIČKA - MARTA
ŠKOLNÍ VYSVĚDČENÍ
ADRESA: CORSO FRANCIA 297/1
Haló?
Dobrý den, jsem Gabriele,
přítel vaší vnučky.
Marty.
Haló?
Slyším, že jste za dveřmi.
Chci si s vámi jen promluvit o vaší vnučce.
Prosím, chci jen vědět…
Ano, já chápu, co chcete, ale jste na cizím pozemku.
Už jsem volala policii.
Ne, prosím!
Prosím.
Vaše vnučka mi říkala, že nemáte dobré vztahy, ale to neznamená, že…
Je to fakt svině.
Pojď, posuneme trochu postel, ať zakryjeme tu skvrnu.
Odtáhni závěsy.
Fajn.
Je to tak dobrý?
ÚTULNÝ POKOJ V TURÍNĚ
- Výborně! - Je to online.
Money, money!
Ne.
Ne!
Ahoj! Jsme Asia a Zoe. Těší nás!
Zoe, pozdrav!
Pozdrav.
Chceš si ji podržet?
- Ano. - Pojď.
- To je zlatíčko. - Ahoj.
- Ahoj.
Podívej se na ni.
- Mami! - Líbíš se jí, co?
- Máte děti? - Ne.
Ne. Ale děti milujeme.
Tak jo. Půjdeme.
- Mějte se. - Ahoj.
Překvapení!
Bože můj. Ahoj!
Ahoj.
Tady skončily tvoje klíče.
Nemůžeš sem chodit, jak se ti zlíbí. Tohle není hotel.
No, vlastně… Kdo to byl?
Zoe. Nejkrásnější a nejvychovanější dítě.
Vypadá jako panenka. Nikdy nepláče.
Chce si jen hrát a mazlit se.
Jako já.
O tomhle nevtipkujte.
Mám jiné priority.
Dnes večer má zase rande se svým doktorem.
Dobře.
Jo, já jen…
Podle mě se k tobě nehodí, Jacopo.
Připadá mi uzavřený a nečitelný.
To je částečně jeho kouzlo a se mnou tak nečitelný není.
Pomalu se mi otevírá.
Dobře.
A…
jak dlouho se vídáte?
Opravím tě, jsme pár. A jsme jím na den přesně jeden měsíc.
Třicet dní.
Vlastně mu dnes večer…
dám tohle.
Co to je?
- Nic moc. - Jacopo!
Fajn, řeknu vám to. Je to víkend v horách v pětihvězdičkovém wellness hotelu.
Zbláznil ses?
Proč? Je to romantické. I když jsem kvůli tomu musel prodat plíci.
Jejda.
- Jak vypadám? - Skvěle.
- Dej mi vědět, kdybys spal jinde. - Můžu ti říct rovnou, že budu.
I když toho asi moc nenaspím.
Jacopo?
- Kafe? - Rozhodně.
Takže nakonec je u vás dítě?
Ano, ale zítra odjíždějí.
Malá Zoe mi bude chybět.
Ochutnej.
Fakt dobrý.
Víš, co by se mi líbilo?
- Můžeme se nejdřív najíst? - Myslím to vážně.
Představ si tohle.
Wellness v horách,
ty a já,
masáže celého těla po celý den,
pleťová ošetření,
bahenní koupele,
potom třeba krátké ponoření do vyhřívaného venkovního bazénu a pak…
Promiň, nevypnul jsem si zvonění.
To nic.
Není to otázka etikety.
Jak to myslíš?
Jsi pořád na Slintej?
Aha, tohle?
Jacopo, moc se mi líbíš, to víš. Ale jak dlouho se vídáme?
Asi měsíc?
Já nevím. Nepočítal jsem to.
Neuspěchejme to.
Až nastane správný čas, poznáme to. Nikdo jiný nás už pak zajímat nebude.
Neříkej mi, že se vídáš jen se mnou.
Jasně že ne.
Vlastně jsem si vzpomněl, že mám rande s Mrdačem97.
Dám si gin s tonikem
SRÁČ: PROMIŇ, ŽE JSEM TĚ NAŠTVAL. ZAJDEME SI NA RANDE A JÁ TI TO VYNAHRADÍM.
- Máme plno na tři měsíce dopředu. - Super.
Neměl jsi spát jinde?
Nedopadlo to dobře?
Ne, měli jste pravdu. Spěchali jsme na to.
Rozhodli jsme se zpomalit a chodit s jinými lidmi.
- Jak dlouho tam to dítě tak brečí? - Vlastně už docela dlouho.
Kde je Asia?
Asio? Haló? Je všechno v pořádku?
Asio?
- Otevři. - Jdu dovnitř.
Ahoj.
Za pár dní jsem zpátky.
Co teď budeme kurva dělat?
Zavolám policii.
Ne, počkej.
Co když ji dají do sirotčince?
Co když se Asia vrátí a nebude tady?
Ne, to nemůžeme udělat.
Dobře. Tak co navrhuješ?
Já nevím!
Tak jo. Pojď sem teda.
Dobře. Asia psala, že se za pár dní vrátí, ne?
Počkáme do čtvrtka a uvidíme.
- Ale co je s ní? - Já nevím!
- Možná má hlad. - Co jí?
Třeba je to napsané tamhle.
Asia používala ten mixér.
Tady to je!
Tak co teď?
- Takhle. - Ne, je to takhle. Ale…
- Je to takhle. - Ne.
Ne, já to udělám. Podle mě…
Ale…
- Mňam! - Sníš to?
Jdeme na to, zlatíčko.
Už to skoro máme.
Šikulka!
Co?
Je všechno v pořádku?
Marto, skončili jsme v hrozném filmu z 80. let.
- Asia nám nechala své dítě. - Jak to myslíš?
Jediným možným způsobem. Vešli jsme do jejího pokoje a byla pryč.
Říkala, že se za pár dní vrátí. Vrátí se, že jo?
Máme 28 minut, než ji zas budeme muset nakrmit. Potřebujeme pleny.
- Dětskou výživu. - Sunar.
- A tu věc na zuby, co se dává do mrazáku. - Ano. Už to vidím.
My to chuďátko zabijeme.
Vy mě děsíte.
Když je takhle klidná, je to zlatíčko.
Jste blázni. Co budete dělat, když se ta máma nevrátí?
Víme, že si ji nemůžeme nechat. Můžeme si tuhle chvíli užit?
No tak si ji užij.
Máme novinky. Jacopo je v otevřeném vztahu.
Ježíši, ty jseš ale moralistka.
Kam jdeš?
Mám rande s Dariem.
Kolik vás tam bude?
Ne, drahý. Nemůžeš jít ven, kdy chceš, a nechat mě tu s dítětem.
Co až budeme mít vlastní dítě? Budu trávit každý večer o samotě?
Každý večer? Jeden.
Ani náhodou. Běž ohřát láhev.
To myslíš vážně?
No tak, děsíte mě.
- Vypadáte jako vyčerpaní rodiče. - On je ten nezodpovědný.
A ona je osinou v zadku!
Tak jo, Marta to za vás všechno vyřeší.
Jacopo, běž na rande s Dariem…
a jeho přáteli.
Federico, nedělej si starosti. Odpočiň si, osprchuj se.
Teta Marta se o malou Zoe postará.
Chceš jít se mnou na procházku?
Co, maličká?
Promiň, ale co Gabriele? Neměla bys jít domů?
Ne, má pracovní schůzku. Chudák přijde domů hodně pozdě.
Poslyšte, já vím, že jste doma.
Nevolejte prosím policii.
Žádám vás jen o pět minut.
A pak slibuju, že pokud si to nerozmyslíte,
navždy z vašeho života zmizím.
Stejně jako vaše vnučka Marta.
Prosím.
Co prosím?
Chtěl jste pět minut. Čas letí, mladý muži.
Ano.
No…
s Martou spolu už pár měsíců chodíme a…
no, moc se milujeme.
Bohužel má velmi vážnou nemoc, ale to už asi víte.
Každopádně před nějakou dobou nastaly…
komplikace.
Ale je v pořádku.
Transplantovali jí plíce.
Nedávno jsme se sestěhovali.
Poslyšte,
nechci se do ničeho plést, ale…
jste jediná rodina, která jí zbyla.
Nevím, co se mezi vámi stalo, že je to tak vážné,
ale možná by se našel způsob, jak se usmířit a začít spolu zase mluvit.
Proč váš Marta poslala?
No jistě.
Marta netuší, že jste tady, že ne?
Ne, neví.
Ale určitě jí moc chybíte.
Ano, mladý muži.
Strkáte nos, kam nemáte.
Myslel jste si, že napravíte vztah mezi dvěma lidmi,
kteří nemají vůbec žádnou potřebu
ho napravovat.
Řekněte mi, kdo si sakra myslíte, že jste?
Počkejte, prosím.
Marta vás potřebuje.
Neuvědomuje si to, ale já ano.
A i pro vás by určitě bylo dobré ji poznat.
Je tak úžasná, plná života a velkorysá, i díky tomu, jak jste ji vychovala.
Běžte pryč.
Dobře.
Omlouvám se, že jsem obtěžoval.
Kdybyste si to rozmyslela,
tady je moje číslo.
Sbohem.
Promiň. To je pacient.
Takže? Teď je řada na tobě, na co půjdeme?
Nemohl jsem se rozhodnout mezi…
Nevěra a Prasata mají křídla.
Další.
Kdo to byl?
- Kdo? - Kdo? Ten, co jsi ho zrovna pozdravil.
Nezdravil jsem ho. Usmál se na mě a já pak na něj.
Jacopo, co se děje?
Nic. Promiň. Cítím se provinile, že jsem Federicu nechal se Zoe samotnou.
- Díky. - Další.
Druhý sál, děkuju.
Platí on.
Půjdeme se kousek projít…
Ta je ale roztomilá! Je nádherná.
Kolik jí je?
- Nemám nejmenší tušení. - Jak to?
To je vtip!
Mějte se.
Jdeme.
Řekni ahoj.
Dobře, podívejte se na mě.
Dáme si pět minut pauzu.
Zapomněli jste nám něco říct?
Kéž by. Je tvé sestřenice a Jacopa.
Cože?
Ne, chci říct, že se o ni starají místo její skutečné mámy.
Že jo, maličká?
- Tak jo. - Tak jo.
Můžu si ji pochovat?
Jasně. Necháš se?
- Pojď sem. - Tak běž. Páni!
Tak módní.
Ahoj.
Ne.
Zkus jí trochu víc podepřít hlavičku.
Promiň, můžu?
Tady je! Tady je Zoe.
Ne.
Tady je malá Zoe.
Ne.
Vrať mi ji!
Dívej, to bude jen náhoda.
Jsi pěkná potížistka, co?
Někoho mi připomínáš.
Teď už se musíme vrátit k Jacopovi a Federice, ale vím, že mě máš nejradši.
Všechno je v pořádku.
To nic.
Jen jsem se trochu zakašlala.
To se stává, ne?
Prostě jsem se trochu…
zakašlala.
SRÁČ
Haló? Tady Becca.
Becca, ano. Ahoj. Jak se má Giacomo? Od pondělí se mi neozval.
Sprchuje se. Můžeš mi říct, proč tě Giacomo najednou tak zajímá?
To nic. Jen jsem se choval jako blb.
Je to vlastně super chlap.
Ale jen od té doby, co jsme spolu.
Co to s tím má společného?
Poslyš, můžeš mu říct, ať mi zavolá?
Becco?
Haló?
Becco? Haló?
Stvořila jsem monstrum.
A jediným řešením teď je…
ho zničit.
Podívej se, jak je posranej.
Chceš pěstí, ty malej sráči?
- No tak, ty slečinko. Natáhni mi! - Pojď sem.
Kluci, on se pochcal!
No fuj! On se pochcal!
Nechutný.
To je ale špinavec.
- Sráči! - To je hnus!
Dívejte se na tu nulu.
NAHRÁT VIDEO ANO/NE
VIDEO NAHRÁNO
Kluci, přineste plínku.
POCHCÁNEK! HARRY POCHCÁNEK
- No tak, ty slečinko. Natáhni mi! - Pojď sem.
Kluci, on se pochcal!
No fuj! On se pochcal!
Nechutný.
To je ale špinavec.
- Sráči! - To je hnus!
#POCHCÁNEK
NULA
Ne, no tak…
Kluci, přineste plínku.
Kdo nahrál takovou prasárnu?
Někdo, kdo ani neměl odvahu použít vlastní jméno.
Je to falešný profil.
To jsou hajzlové.
Chudák Giacomo.
Zkontroluješ její lahev?
No tak.
Ozvala se ti Marta?
- Ne. Tobě? - Od včerejška ne.
Dvanáct hodin bez zprávy. To už na nás zapomněla?
Myslím to vážně, blbečku.
Nevím proč, ale mám špatný pocit.
Zavolám jí.
Marto!
Otevři!
Hele, víme, že jsi doma.
Ale…
- Ahoj. - Měli jsme o tebe strach.
Je všechno v pořádku?
Volali jste mi 35 000krát za míň než 24 hodin.
- Nepřijde vám to přehnané? - Ne.
No, myslím, že je načase trochu zvolnit. Snažím se vybudovat si život s Gabrielem.
Myslím, že není zdravé trávit tolik času spolu.
Myslím, že je načase přestřihnout pupeční šňůru.
Co to znamená?
To znamená, že bychom možná měli být jen přátelé
a ne nějaká divná, posedlá rodinka.
Bude to pro všechny nejlepší.
Malá?
Konečně spí.
Věříš těm kecům o pupeční šňůře?
Ani trochu.
Je to zase to samé.
Má nějaký problém, a než aby nás požádala o pomoc, uzavřela se do sebe.
Tak co uděláme?
To co vždycky. Budeme jí osinou v zadku.
Budeme tu pro ni, ať chce, nebo ne, a dáme na ni pozor.
Slyšela jsi tu malou? Řekla „ta-ta“.
Řekla „pa-pat“. Měla hlad.
Řekla „ta-ta“. Nekaž mi to.
Nenech si ji moc přirůst k srdci.
- Ahoj. - Čau.
- Jdeš pozdě. - Jo.
Měl jsem pracovní schůzku.
Dneska taky?
Ne, ve skutečnosti…
jen dnes.
Poslyš,
musím ti něco říct.
Tys mě podvedl.
Ne.
Protože to bys mi neřekl, ty sviňáku!
Ne…
Já…
Byl jsem u tvé babičky.
Nezlob se na mě. Udělal jsem to jen proto, že jsem si myslel, že ti chybí.
Neměl jsi to dělat.
Nezlobím se.
Protože vím, co sis musel myslet s tou svou rodinkou jako z televize.
Neuvědomuješ si, že existují situace, které nejde nijak napravit.
Promiň. Nechtěl jsem do toho strkat nos.
Ale udělals to.
I když jsi to myslel dobře.
Vsadím se, že se jí moc mluvit nechtělo.
No, vlastně na mě dokonce zavolala policii.
Klasická babička.
Ale mohl jsi mi to říct.
Ušetřila bych tě trápení.
Promiň, že se ptám, ale…
v čem byl problém?
Neboj, nemusíš odpovídat, jestli nechceš.
Když zemřela máma, nemluvila s babičkou už osm let.
Seznámila jsem se s ní, až když mě za ní přivedly sociální pracovnice.
Ironické je, že nikdy neměla zájem mě poznat.
A najednou se musela starat o vnučku, která byla navíc nemocná.
Myslím, že dělala, co mohla.
Ale věř mi, že napáchala víc škody než muko.
Pořád jsme se hádaly.
Pohádaly jsme se i na moje 18. narozeniny.
A já jí řekla, že při té nehodě měla zemřít jiná matka.
Dala mi facku.
A tím to skončilo.
Konec mé rodiny.
Ne.
Protože ona je tvoje babička…
ale já jsem tvoje rodina.
Ty celá hoříš.
Jsi nemocná?
Co budeme dělat?
Vezmi mě do nemocnice.
Jo.
Kuk na tebe!
- Kdo je to? Marta? - To není Marta.
Lidičky!
Jsem zpátky.
Ahoj!
Ahoj, zlatíčko.
Máma je zpátky!
Ahoj.
Promiň, ale kdes byla? Chtěli jsme volat policii.
Já vím, omlouvám se. Musela jsem jít najít Ludovica.
Ahoj, já jsem Ludovico. Jsem…
Zoein táta.
Poznali jsme, když jsem sem přijela poprvé.
Nevěděl, že spolu máme holčičku.
Nemohla jsem se s ní jen tak ukázat.
Ne, jasně. Bylo lepší ji nechat se dvěma cizími lidmi.
Ale všechno dobře dopadlo, ne?
Je nádherná.
Je tak krásná.
Ty jsi tak krásný.
Ne, ty jsi.
Myslím, že bychom měli jít.
Ahoj, zlatíčko.
Ahoj.
Řekni „ciao“ Federice a Jacopovi.
Ahoj, maličká.
Buď hodná holka.
A co teď budete dělat?
Milovat se navzájem.
Mějte se.
Musím jít něco udělat.
Ahoj. Co tady děláš?
Pojď dál.
Mohls mi dát vědět.
Zůstaneš na večeři?
Ne.
Dario,
věděli jsme, že to takhle skončí.
Ne, to jsme nevěděli.
- Jen jsem tě požádal o čas. - Dal jsem ti čas.
Nemůžu uvěřit, že ti dávám kopačky.
To nic.
Nejsi první.
Vlastně jsi se mnout vydržel déle než ostatní.
Tentokrát jsem byl přesvědčený, že to skončí jinak.
Zůstaň tu, hned se vrátím.
Promiňte!
Jsme pacienti doktora Caponiho. Prosím, je to naléhavé!
- Skončila mi směna. Přebírá ji kolegyně. - Jsem tu.
Jen vteřinku, musím se přihlásit.
Pospěšte si, prosím!
Nejde mi to.
Je to naléhavé!
- Uklidněte se. - Sestro, pomoc!
Nevidíte, že je na tom špatně?
- Pojízdné lůžko! - Udělejte něco! Marto!
- Uklidněte se. - Marto!
Marto, lásko moje!
Drahoušku?
Mám tě rád.
Ale tentokrát by mi to mohlo vážně ublížit.
Promiň, nemocnice.
NEMOCNICE
Takže…
ty nové plíce nefungují, jak by měly.
Má zase vážnou infekci.
Co nejhoršího se může stát?
No tak, to bude dobrý, uvidíš.
Marta bude v pořádku.
Marta s tím nemá nic společnýho.
Udělala jsem něco strašnýho.
Víš, jak o tobě koluje to video?
Zveřejnila jsem ho já.
Však to bylo jasné.
Tys to věděl?
Proč jsi nic neřekl?
Čekal jsem, až mi to řekneš.
Zlobíš se na mě?
Jo.
Jsem na tebe hodně naštvanej.
Možná i chápu, proč jsi to udělala.
Začínal jsem se ti plést moc do cesty, že jo?
Jo.
Nevěděla jsem, jak ti to říct.
Proč to video nesmažeš?
Nejen že ho nechci smazat, já se na něj občas i dívám.
Soucítím s tím vyděšeným klukem
a nestydím se, že jsem jím byl.
Teď už ne.
Promiň mi to.
Teď, když je to venku,
pro mě musíš něco udělat.
Ahoj, všichni.
Určitě jste všichni viděli virální video, ve kterém obtěžují toho kluka.
Ten kluk je můj přítel.
VÁŽNĚ? TOMU NEVĚŘÍM
Jmenuje se Giacomo.
COŽE? TO JAKO VÁŽNĚ? CHUDÁK GIACOMO!
To video jsem zveřejnila já.
TO JE HROZNÉ. JAK JSI MOHLA?
TO JSEM OD TEBE NEČEKALA. TO TI NA NĚM NEZÁLEŽÍ?
Myslela jsem, že mi pomůže, když ho ponížím.
ON JE TADY OBĚŤ
Ale došlo mi, že tak to nefunguje.
V životě jsem se necítila tak hloupě.
Takže tímhle se chci Giacomovi veřejně omluvit.
Za sebe a za všechny, kdo si z něj dělali legraci.
JE MI TO LÍTO, GIACOMO! MRZÍ MĚ TO.
Moc se omlouváme, Giacomo.
Asi budu muset změnit práci.
No tak.
O tohohle sledujícího nikdy nepřijdeš.
Otevři, ty zkurvená svině!
Otevři ty dveře!
Otevři!
Umírá ti vnučka, do prdele!
Celý život jsi stála za hovno!
Nikdy ses nezajímala!
Tak pro ni udělej něco aspoň teď!
Potřebuje tě!
Otevři ty dveře!
Otevři! Otevři ty dveře!
Prosím.
NEMOCNICE
Můžeme si promluvit?
- Nemám čas. - Prosím.
Nechápeš, že ji necháváš umřít? Přesunu ji jinam!
Marta je nemocná.
Je nějaká šance, že se uzdraví? Ano, ale ne moc velká.
Jestli máš problém se mnou, určitě ti tady najdou nějakou náhradu.
Ale převoz by teď pro ni byl smrtelný.
A rozhodně bys o něj nemohl požádat, protože nejsi příbuzný.
Ale já ano.
Přišla sis užít velké finále?
Promiň.
Na pohádku na dobrou noc už je pozdě.
Kdysi dávno žila jedna velmi sobecká žena.
Myslela jen na sebe a věděla to o sobě.
Ale jednoho dne udělala svou největší chybu.
Otěhotněla.
A snažila se být matkou.
Říkala si: „Žena, co nedokáže být matkou, není žena.“
Ale veškerá její snaha byla marná.
Začala pít.
A začala svou vlastní dceru nenávidět.
Jednou ta holčička nechtěla přestat plakat.
V tu těžkou chvíli dokonce pomyslela na…
A tak si držela odstup.
Naučila se žít s lítostí, která byla tak zdrcující, že mohla sotva dýchat.
Ale tyto pocity se jí podařilo potlačit a zamést je pod koberec.
Ale…
Pak jsem přišla já.
Pak jsi přišla ty.
Měla jsi takovou chuť do života,
bylas tak pozitivní, vyžadovalas tolik lásky.
Ta sociální pracovnice to nemohla vědět,
ale svěřovala tě do péče tomu nejhoršímu možnému člověku.
Na tom se shodneme.
Myslela jsem na tebe každý den, Marto.
Každý den.
Ale tu prázdnotu, kterou jsi cítila, jsem nedokázala zaplnit.
Nikdy jsem tě neviděla brečet.
To bude tím stářím.
A je to tady zas.
Už ani nevím pokolikáté.
Tentokrát je to jiné.
Tentokrát je to vážně jiné.
Vodu, prosím.
Ahoj.
Díky.
O čem jste mluvili?
O ničem.
Nemluvili jsme o ničem.
Vlastně jsme tě jen mlčky sledovali.
Nikdy jsi nebyl dobrý lhář.
Marto…
Já vím.
Kdy si přestaneš hrát na hrdinku?
Brzo.
Pojďte sem.
Ahojte…
Ahoj.
Už dost s tím kreslením.
Nechci, aby sis mě pamatoval takhle.
O čem to mluvíš? Jsi nádherná.
Tak povídej.
Bojím se, že o tebe přijdu.
Nevím, co mám dělat. Cítím se bezmocně.
Protože už jsi udělal všechno, cos mohl.
Jsem unavená. Zavřu si na chvíli oči, dobře?
Jo.
Budu tady, až je otevřeš.
Odveďte ho odsud.
- Co se děje? - Odveďte ho ven.
Poslyš…
její životní funkce se vrátily do normálu.
Jdu zase zpátky.
Promiňte.
Je v pořádku.
Z toho nejhoršího je venku.
Panebože.
Jmenuji se Ludovica Francesconi.
Je mi 20. Jsem ze Soray poblíž Frosinone.
Žila jsem tam, dokud jsem neodmaturovala,
a pak jsem se přestěhovala za studiem do Říma.
Jmenuju se Jozef Gjura. Je mi 25. Narodil jsem se v Albánii.
Herectví jsem se začal věnovat vážně v 18 letech.
Jmenuji se Gaja Masciale. Je mi 22. Jsem z Bitonta v Apulii.
Pak jsem se rozhodla jít na Akademii dramatických umění Silvia D’Amica
a právě jsem odpromovala.
Znáte takové ty filmy, ve kterých má hlavní hrdinka smrtelnou nemoc,
ale navzdory chemoterapii a respirátorům
vypadá úžasně a chodí s tím nejúžasnějším klukem na škole?
No, tak o tom můj film není.
Překlad titulků: Jan Matějka