Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Тиша в залі суду.
Ви присягаєтеся казати правду, лише правду й нічого, окрім правди?
Скажи «присягаюся».
Присягаюся.
Панно Марто,
де ви були вчора з п'ятої до шостої вечора,
коли хтось кинув камінь у вікно кабінету фізики?
Адвокате, я була вдома, як завжди.
Дивилася нову серію «Шкільного мюзиклу».
Можете довести?
Звісно.
Йшлося про Троя. Він поцілував Габріеллу…
Заперечую, Ваша честь.
Трой цілує Габріеллу в кожній серії, а сюжет був у телегіді.
Прийнято.
Гадаю, у вас є свідки?
Так. Моя бабуся.
Чому ми не можемо викликати її як свідка?
Бо вона дуже неприємна жінка, Ваша честь.
Марто!
Марто, скільки разів я казала тобі
не ритися в моїй шафі?
Вибач, бабусю.
Ми просто грали.
Ми поскладаємо все назад.
А ви йдіть додому.
Негайно. Уже пізно.
Бувайте.
-Бувай. -Бувай.
ЗАГАЛЬНА ХІРУРГІЯ ПУЛЬМОНОЛОГІЯ
КІМНАТА ДЛЯ ВІДВІДУВАЧІВ
Друзі, поки все добре.
-Тобто? -Що це означає?
Операція пройшла успішно.
Я хочу її побачити.
По-перше, у нас прийнято казати «прошу».
-І хто ви такий? -Габріеле.
-Габріеле де Маркі. -Вибачте. Ми саме збиралися вам дзвонити.
-Мені? -Так.
Зазвичай ми просимо пацієнтів вказати ім'я родича, який зможе приходити,
хоч ненадовго.
І…
Марта сказала, що родичів у неї немає, і назвала ваше ім'я.
-Так. -Ідіть за мною.
Поки вона побуде під наркозом.
Потім ми її потроху виведемо.
Перші два тижні вона побуде тут.
Якщо все піде гладко, трохи потримаємо її в інтенсивній терапії,
потім переведемо до палати.
Вона одужає?
Їй щойно зробили серйозну операцію.
Але Марта — тигр у тілі хом'яка. З нею все буде добре.
Ви можете стояти тут за склом десять хвилин на день.
На сьогодні час вичерпано.
Можна побути з нею ще дві хвилини?
Будь ласка.
Добре.
Дякую.
Вибачте, ваші дві хвилини минули.
Облиш. Я тут закінчу.
Дякую.
Як я втомилася!
А о восьмій ранку я вже маю бути в офісі.
То звільняйся, якщо тобі так тяжко.
Я не можу піти лише тому, що не хочу рано вставати.
Або тому, що мені начхати на комп'ютерні системи,
і варто мені побачити рядок коду, як мене нудить.
Звісно, не можеш.
То ось де її останні аналізи.
Але вони їй більше не потрібні. Так?
Відвезу їх завтра до лікарні.
Віднесеш їх Даріо?
Ну, щодо Даріо…
-Цікаво, у нього є хлопець? -Не знаю.
Та він навіть на роботі сидить у «Слині».
Навіть якщо хлопець і є, у них усе погано.
Я піду.
Сіріє, пошукай доктора Даріо Капоні.
Ось що я знайшла
про доктора Даріо Капоні.
Ми зараз будемо її будити. Ходімо.
Привіт.
Чудово.
То вона там пробуде ще три тижні?
Так.
Хоча, народ, три тижні — це вже диво.
Тим паче, що зараз дуже складний період.
Але тепер у неї нові легені, і це добре!
-Трубки їй більше не потрібні. -Як вона відреагувала, коли побачила тебе?
Вона зовсім не здивувалася.
Вона завжди знала, що я буду поруч.
Звісно, якби хтось не забув попередити мене про іншу лікарню.
-Я ж кажу, що мені не можна довіряти. -Це правда, він часто так каже.
Я буду в лікарні, поки її не випишуть,
і напишу вам у чаті, якщо будуть новини.
А як же твоя робота?
Я звільняюся.
Справді?
Так.
Я думав, тобі подобаються Париж і сценографія.
Подобаються.
Але мої пріоритети змінилися.
І потім одна туринська школа шукає вчителів історії мистецтва,
тож почну спочатку.
Яка рішучість.
Мені вона теж не завадить.
Нічого.
Вибачте, я піду спати.
Мені завтра знову на роботу.
Добраніч.
Гаразд.
-Кава? О цій порі? -Вона без кофеїну.
Послухай…
Дякую тобі за все, що ти робиш для Марти.
Не треба. Це найменше, що я можу зробити.
Не хвилюйся, усе буде добре.
Мені подобається новий лікар.
Думаю, йому можна довіряти.
Марта в надійних руках.
І в яких руках!
-Усе це треба перевірити. -Гаразд.
Доброго ранку.
-Фед, дякувати Богу, ти прийшла. -Що таке?
Знову була спроба злому фаєрволу сайту залізниці.
Сьогодні, певно, теж працюватимемо допізна.
Що таке?
Я звільняюся.
Ти не можеш.
Можу. Відлік починається прямо зараз.
Але чому?
Бо варто мені сюди зайти, як я відчуваю себе в пастці.
Ми у чомусь завинили?
Ні.
Ви з Крістіною тут ні до чого.
Ти народилася для цієї роботи.
Ти боролася за цю посаду.
За кілометр видно, що ти щаслива.
А ось я — ні.
Було б чесно, якби ця робота дісталася тому, хто її цінуватиме.
Тобі набридло рано вставати.
Так.
Так!
Народ,
ви мене лякаєте.
-Що ще сталося? -Нічого!
Просто ми раді тебе бачити.
А я вас.
Я рада, що ви прийшли.
Мені вже краще.
Власне, мене випишуть за кілька днів.
Які ж ви гарні!
Я у захваті від твоєї промови на вечірці.
І 20 мільйонів її підписників теж.
До речі, скільки ти втратила через мене?
Власне, їх стало більше на 9,3%.
Це не через тебе.
Сьогодні він знайомиться з моїми батьками. Буде криваве місиво.
Друзі, час вийшов. Виходьте.
Марто, як ти?
Нормально.
Лікарю.
Хто був донором?
Ми не знаємо.
Та, певно, хтось дуже щедрий.
Марто,
подбай про його легені.
Десять хвилин.
Дякую.
Привіт!
Привіт.
Марто, я…
Якщо ти почуваєшся йолопом, бо не довіряв мені,
несправедливо мене звинувачував
і поїхав не в ту лікарню,
не хвилюйся.
Я тобі пробачаю.
Добре, але з лікарнею завинив Якопо.
Пробач мене.
Із Томмазо я зайшла надто далеко.
Давай більше про це не будемо.
Добре.
Марто, я…
Я теж тебе люблю.
Добре.
Повторимо правила. Ніяких…
Цитат із «Володаря перснів».
-Мало говорити. -Так.
Ні, не так. Ти взагалі не говориш.
Ти відповідаєш, коли тебе питають. Коротко.
Далі.
Я не п'ю.
Я не танцюю.
Я вдаю, що у захваті від м'ясного рулету тата, навіть якщо він підгорів.
Чудово.
Я хотів сказати,
що перстень — лише алегорія,
ідея сили, що для людства надто потужна.
Саме так! Це писалося у часи створення атомної бомби.
Авжеж.
Я зараз… Як би це сказати? Піду проти течії.
Але «Гобіт» мені завжди подобався більше.
-Джакомо, повністю з тобою згодна. -Я теж.
Про що ми говорили?
Вибач.
Паоло, можна мені ще шматок рулету?
Це… неймовірна смакота.
А ти тямиш. Ось.
-Дякую. -Це «мій безцінний».
Дякую.
Один…
Джакомо, було дуже приємно. Заходь до нас, коли завгодно.
Маргі, мені теж дуже приємно.
Наступного разу я принесу той комікс за Толкіном.
Я чекатиму!
-А це тобі м'ясний рулет. -Так, авжеж.
-Дякую! -То що, їдьмо? Бувайте.
Цей мені дуже сподобався, не те що співак-іноземець минулого разу.
-Бувай. -Бувай.
Бувай.
Бувай!
Що скажеш? Усе пройшло добре, так?
Чудово.
Привіт!
Привіт.
Чому ти досі тут? Ти не маєш свого життя?
Що означає «чому я досі тут?» Ми майже сім'я.
Перевіряю, чи у тебе все добре.
Але… де Даріо?
Він уже заходив.
Уже заходив?
Якопо, ти закохався?
Та ну! Звісно, ні.
Але мене досі не відшивав лікар.
Це для колекції.
Слухай…
Чому ти сказала лікарям, що у тебе немає живих родичів?
Бо це правда.
-Боже, стара померла? Я не знав. -Померла для мене, і ти це знаєш.
Ти досі так почуваєшся.
Так, досі.
Привіт, Марто.
Чудові новини. Ти їдеш додому раніше.
-Завтра тебе випишемо. -Уже?
Ні, тобто «нарешті»!
Обережно.
Ну?
Як почуваються нові легені?
Я почуваюся…
ніби п'яною від кисню!
Легше!
-Вибач. -Ні.
Може, я сяду за кермо?
Це було б краще.
Куди хочеш спершу?
ЛІКАРНЯ
Я не знала, чи повернуся сюди.
Мені дуже пощастило.
Нам дуже пощастило.
Де наступна зупинка?
Сьогодні особливий день.
Бачите дівчину біля шостого ряду?
Її голосом тут завжди лунали оголошення.
А сьогодні
вона повернулася.
Із поверненням!
-Ми сумували, Марто! -Це правда, ми сумували за тобою!
Браво!
Тож на честь свята
уся кулінарія продається…
зі знижкою 90%!
Прошу, панове. По місцях.
ВИХІД
Гаразд. Де третя зупинка?
-Сідай і їдь. -Слухаюся, капітане.
Тепер я вдома.
Я поставлю будильник.
Навіщо? Я ще на лікарняному.
Ти так, а я ні.
У мене завтра перший урок.
Мені вже три дні сниться, що я запізнився і все забув.
Годі тобі. Я певна, що ти добре впораєшся.
Думаєш?
Це буде як у фільмі.
Вчителю Де Маркі,
я була неслухняною дівчинкою.
Я не зробила домашнє завдання, пане Де Маркі.
Не відправляйте мене до директора.
-Що за фільми ти дивишся? -Зараз покажу.
Доброго ранку, учні.
Доброго ранку, пане Де Маркі.
Ні, будь ласка, називайте мене Габріеле.
Добре, сьогодні
наша тема — прерафаеліти.
Отже, братство прерафаелітів —
це художнє об'єднання, що вплинуло на вікторіанський живопис.
Воно виникло у вересні 1848 року,
розквітло й завершилось у Великобританії.
У деяких своїх проявах
воно нагадує символізм
і модерн.
Його можна визначити як образотворче втілення
епохи пізнього романтизму.
-Який романтик! -Так.
-Він красунчик! -Скажи?
Усе гаразд, Марто.
Невеличка рекомендація.
Легені у тебе нові, але ген хвороби
залишився.
Тому будь дуже обережною.
Добре, лікарю.
Щотижня приходити тепер не треба. Побачимося за місяць.
-Гаразд. -Гаразд?
-До зустрічі. -До зустрічі.
Чорт, цілий місяць?
Я забула рецепт на ензими.
Гаразд, я візьму.
Заходьте.
Вибачте, лікарю.
У Марти закінчилися ензими.
Випишете нам новий рецепт?
366-5993687 ДАРІО
Вибач, але часу у мене обмаль.
Через три дні ми з тобою повечеряємо. Це ж твій день народження?
Ти здивований? Не тільки в тебе є інтернет.
А тепер іди. У мене дуже складний день.
Ми сумуватимемо за тобою, сучко.
-Якщо передумаєш, я порву твою заяву. -Не хвилюйся, не передумаю.
Я теж за вами сумуватиму.
Я не помираю.
Ми можемо бачитися й далі.
Ми й досі чотири карткові дами.
Хто це?
Про вовка промовка.
Привіт, Федеріко. Сільвія сказала, що ти йдеш.
Я маю сказати тобі, що ти робиш велику помилку.
І що більші помилки,
тим вони кумедніші.
Тож щасти тобі
і прошу, не зникай. Дама.
Ясно?
Так.
Відносини Джакомо й Ребекки — це дуже романтично, скажи?
Так, дуже.
Навіть якщо вони крадуть нашу увагу.
Що ж, негайно це виправимо.
Моя кохана…
Так.
Тепер,
коли все трохи владналося,
коли я знайшов роботу, а тобі краще,
може ми…
Що?
Почнемо жити разом?
Боже, ти здурів? Я подумала, що ти освідчуєшся!
Боже, вибач. Ні. А ти що…
Анітрохи. А ти?
Ні в якому разі.
Оце ти вже перестарався.
Може, колись.
Здається, зараз про це говорити зарано.
Габріеле,
та я просто жартую.
Ну ти даєш.
Звісно, я не проти пожити разом.
Але Якопо й Федеріці скажеш сам.
Боягузка.
Що ти нам скажеш?
Я згадав, що маю написати директору. Я зараз.
Боягуз.
Вибач.
Що це за лайно?
Я звільнилася.
Нарешті!
Ви маєте сказати, що це помилка, а не радіти. Ви безвідповідальні.
Що ти тепер робитимеш?
Знов будеш оббирати графиню?
Ні. Поки що я насолоджуюся заслуженим безробіттям.
Друзі…
я теж маю вам дещо сказати.
Ми з Габріеле будемо жити разом.
-Що ж! -Саме вчасно.
Ви не сердитесь?
Ні! Чого б то?
-Це мало колись статися. -Це все одно не триватиме довго.
Спільне проживання вбиває романтику.
За тиждень ти приповзеш і благатимеш пустити тебе назад.
Годі! Усе буде чудово. У вас буде своє житло.
Так.
Дай нам трохи часу, і ми залишимо ваше любовне гніздечко.
Знайдемо в нетрях квартирку із двома спальнями, я підхоплю правець.
Ні, народ. Нізащо. Ця квартира ваша.
Ні.
Марто, ми не можемо, вибач. Це квартира твоїх батьків.
Знаю, але вона завелика.
Ми б не знали, що робити з цими кімнатами.
До того ж я маю ідею, як на ній заробити.
-Будемо здавати її погодинно? -Майже.
Будемо здавати кімнату зі сніданком. А прибутки поділимо.
Два євро кожному!
Ні. Ми ж у центрі,
а під час кінофестивалю ціни стрімко ростуть.
Якщо 20 днів на місяць вона буде заселена,
ми заробимо ось стільки…
Ти найнята!
Коли ти переїжджаєш?
Ні!
Ні! Годі вже!
Із новими легенями ти наче на наркоті!
-У тебе скоро день народження. -Що робимо?
Нічого. Та й що це за дата — 21 рік? Нема чого святкувати.
Добре, у мене побачення з доктором Капоні.
-Із моїм Капоні? -Із Лайном!
Так, я хочу бути пані Лайно.
-Доброго ранку. -Привіт.
-Доброго ранку. -Вітаю.
-Ідіть за мною. -Дякую.
Це вона! У ній є енергетика, вона ідеальна. Візьмемо?
Так. Скільки коштує оренда?
Це 1500 плюс комуналка. Оренда за три місяці й комісія агентства.
Думаю, нам усе одно набридне вся ця енергетика.
Так, набридне.
-Гадаю, тут забагато… -Світла.
А ще тут надто волого.
-Волого, так. -Волого.
-Так. -Так.
«Я можу запропонувати будиночок із видом на шосе, поруч зі звалищем».
«Тільки не відчиняйте вікна».
Ну ж бо, трохи потерпи.
Ми знайдемо свою хату.
І треба змінити агентства нерухомості.
Авжеж.
Власне, тут не так вже й погано.
Якопо!
Зроби тихіше!
Я спала!
Перше побачення з Лайном.
Ця чи ця?
Байдуже, лише зроби тихіше музику!
Вдягни цю, вона трохи…
Трохи більше…
Добре. Дякую.
Прошу.
Я вже ладен подумати про будинок на звалищі.
З днем народження.
Що таке?
Нічого. Просто для мене це незвично.
-Я дивно почуваюся. -Чого?
Невже я у тебе перший?
Так, авжеж!
Мій перший!
Ні, ти не перший. Ні.
Але ти лікар моєї подруги.
І я їй вдячний за знайомство з таким хорошим хлопцем.
А я вдячний системі охорони здоров'я, що дала тобі змогу її вилікувати.
До речі, про Марту. Ви наче дуже близькі.
-І з іншою дівчиною теж. -Федерікою?
Ми майже сім'я.
А твоя справжня родина?
Справжня…
У матері більше чоловіків ніж взуття,
а ти б бачив її полиці з туфлями!
Зараз вона в Індії.
Ми вже три місяці не спілкувалися.
А стосунки з батьком… не такі близькі.
Ти часто ховаєшся за жартами, я правий?
Правий.
-Усі ми захищаємось по-своєму. -Авжеж.
Але іноді, якщо збудувати надто високу стіну,
вона стає в'язницею.
Я щось не збагну.
Ти пульмонолог чи психолог?
Ще один жарт.
Якопо, спокійно.
Ти ідеальний такий, який є.
-Якопо! -Привіт!
Ви теж тут?
Даріо, це Ребекка й Джакомо.
Ви бачилися в лікарні, пам'ятаєш?
Звісно. Привіт, Джакомо. Як справи?
Дуже добре, дякую.
Чудово. Гарного вам вечора. Ми вже йдемо.
-Вам теж. -Бувайте.
-Бувайте.
Гаразд.
Чудова вечеря.
І що робитимемо далі?
Так, він був геніальним, але його не розуміли.
Можна сказати, що за життя його зневажали.
Насправді Ван Гог мав неабиякий вплив
на мистецтво 20-го…
Я знайшла квартиру! Вона бездоганна!
Я забронювала огляд на твій обід.
Так, але у мене тут урок…
Вітаю!
Добре.
Друзі, це Марта, моя дівчина.
-Ні! -Це ж треба!
От же ж!
Знаю, вибачте.
Добре, до зустрічі.
-Так. -Можете продовжувати.
Отже, як ми казали, Ван Гог…
-Ти заплющив очі? -Так.
-Не відкривай. -Не буду!
Добре.
Зупинися тут.
Можеш відкривати.
Дивись, тут можна поставити великий стіл.
Бо тут дуже світле вікно, і ти зможеш малювати.
А ось тут можна поставити диван,
а на стіни повісити наші фотографії.
Що скажеш?
Чудово.
Авжеж. І ціна теж.
Завтра в агентстві можете підписати контракт.
Господиня просить оплату за два місяці наперед,
а для мешканців до 30 років потрібен поручитель. Та це формальність.
Це не формальність.
У нас обох є зарплатня, тож…
Так, я бачив, але, на жаль, цього недостатньо.
Вибачте, але ця умова обов'язкова.
Потрібен поручитель. Можливо, член сім'ї.
Ти знаєш, що це означає?
Що нашим родинам час зустрітися.
-Нарешті ми побачили хоч одну! -Що?
Уявляєш, ти перша дівчина, яку Габріеле привів додому.
Ми були впевнені, що він гей.
Так, хлопці?
На 20-річчя ми подарували йому поїздку до Лондона
і перепустку за куліси гей-параду!
Але ні, шкода.
Бо я вважаю, що хоча б одна дитина-гей —
для матері це благословення.
Але я не втрачаю надії!
Мем, повірте, Габріеле зовсім не гей.
Бідолашна! Якщо він як батько, ти, певно, виснажена!
Народ… нічого.
Кажуть, курси аюрведичного масажу
і вирощування конопель
не є достатньою гарантією прибутку.
-Ти сказав, що це в лікувальних цілях? -Авжеж.
А вони не купилися?
Ні. Але ми маємо щось робити.
Ну ж бо, любі. Вище ніс! У найгіршому випадку ви можете жити тут.
О так!
Я б попросила батьків,
але поручителів з того світу не приймають.
Візьми.
Ні, мамо. Їй не можна. Годі.
Гаразд, ходімо за десертом.
Не треба, я приберу.
Візьми це.
А чого ти не попросиш бабусю?
От вже бовдур!
А що я зробив?
Чекай. Пам'ятаєш Кароліну, мою колишню?
-Котру з них? -Не починай!
Кароліна, яка працювала в банку.
Я її спитаю, чи дадуть вам банківську гарантію.
Так.
У мене хороші новини.
Ти готовий до другого туру?
Тоді у мене дві гарні новини!
-То кажи. -Гаразд.
Отже.
Дзвонили з агентства.
Банківська гарантія їх влаштовує.
Завтра я забираю ключі.
Добре.
Що таке?
Нічого. Просто це важливий крок.
Залишити Якопо й Федеріку.
Вони моя сім'я.
А з тобою що?
Та просто…
я почув, як ви говорили про бабусю.
Я думав, вона померла.
Фізично ще ні.
Коли померли батьки, вона стала моїм опікуном.
М'яко кажучи, вона не дуже зраділа появі онуки.
І щодня вона мені це показувала.
Давно ти її не бачила?
Щойно мені виповнилося 18, я пішла з дому.
Було приємно бачити тебе з родиною.
Ти не уявляєш, як би я хотіла мати щось схоже.
Так, але в тебе є Якопо й Федеріка.
Справжня сім'я — це та, яку ти обрав сам.
Так, я знаю. Мені дуже пощастило.
Так.
Але певну порожнечу ніяк не заповниш.
-Добраніч. -Добраніч.
Як ваші справи?
Дуже добре, дякую. А ваші?
Ви почали жартувати?
Прекрасно!
Цікаво, хто вас навчає.
Я давно хотів спитати. Чому ви називаєте це муковісцидозом?
Це вже 30 років називається кістозним фіброзом.
Бо це кумедна назва.
І тому менш страшна.
Одягайтеся.
Лікарю.
Зазвичай я не допитлива…
Уявляю, які надлюдські зусилля ви робите зараз.
Але треба визнати,
Якопо мені як брат,
тож ви майже мій шурин.
Таке буває лише у фільмах.
Фактично Якопо ваш друг. І мій теж.
Звісно.
НОЕМІ: ДЯКУЮ ЩО БУВ НА ВЕЧІРЦІ. ТИ ЇЇ ВРЯТУВАВ! ДЯКУЮ ЗА ПОДАРУНОК.
КНИГА ДУЖЕ СПОДОБАЛАСЬ!
ТИ КАЗАВ, ЩО СТОСУНКИ ЗАРАЗ СКЛАДНІ! РОЗУМІЮ.
НЕ ВСІМ БУТИ ЯК РЕБЕККА. ЗАХОДЬ, ПОГОВОРИМО.
Не може бути.
Я ніби в серіалі «Чорне дзеркало».
Звісно, без цього лайна вона виглядає вдесятеро більшою.
Якщо хочеш, можеш переночувати тут.
Авжеж. Не йди так одразу.
Народ, якщо я не зроблю цього зараз, я не піду ніколи.
Мені шкода, що я досі не можу піднімати важке.
Не хвилюйся. Це остання.
Дякую.
Ні, чекай.
Зробімо все як слід.
Вуаля!
Гадаю, це те, що треба.
Так.
Те, що треба.
Не можу дочекатися нового ліжка.
Так.
Я забула прийняти ензими.
Можеш принести їх з кухні?
Будь ласка!
Слухаюся.
Дякую.
Вони в коробці праворуч.
МАЛА МАРТА
БАБУСЯ — МАРТА
ШКІЛЬНИЙ ЗВІТ
АДРЕСА: КОРСО ФРАНЧІЯ 297/1
Пані!
Вітаю, я Габріеле,
хлопець вашої онуки.
Марти.
Пані!
Послухайте, я чую, що ви за дверима.
Пані, будь ласка. Я хочу поговорити про вашу онуку.
Пані, прошу. Я просто хочу знати…
Я розумію, чого ви хочете, але ви вдерлися в чужу оселю.
Я вже викликала поліцію.
Ні, прошу!
Будь ласка.
Онука сказала, що у вас погані стосунки,
але це не означає…
Вона й справді карга.
Ну ж бо. Посунь ліжко. Треба сховати ту пляму.
Відкрий штори.
Добре.
Так добре?
ЗАТИШНА КІМНАТА В ТУРИНІ
-Чудово! -Уже в інтернеті.
Грошики!
Ні.
Ні!
Привіт! Ми Азія й Зої. Дуже приємно!
Зої, привітайся!
Привітайся.
Хочеш її потримати?
-Так. -Гайда.
Яка мила!
-Привіт! -Привіт.
Поглянь на неї!
-Мамо! -Але ти їй подобаєшся.
-У вас є діти? -Ні.
-Ні. Та ми любимо дітей. -Добре. Ходімо.
-Бувай. -Бувайте.
Сюрприз!
Боже. Привіт!
Привіт.
Ось де твої ключі.
Ти не можеш тут ходити, коли хочеш. Це не готель.
Ну, власне. А хто вона?
Це Зої. Найгарніша, найкраща дівчинка у світі.
Вона схожа на ляльку. І ніколи не плаче.
Їй хочеться гратися й обійматися,
як мені.
Народ, не жартуйте.
Мені і без того є чим зайнятися.
Він сьогодні знову зустрічається з лікарем.
Добре.
Так, просто…
Якопо, думаю, він тобі не підходить.
Він трохи замкнутий і такий загадковий.
Це надає йому шарму. І зі мною він не такий «загадковий».
Його оборонні мури поволі зникають.
Добре.
І…
ви давно зустрічаєтесь?
Власне, ми пара.
Сьогодні вже рівно місяць.
Тридцять днів.
Власне, сьогодні
я подарую йому це.
Що це?
-Нічого особливого. -Якопо!
Гаразд, не дави.
Це вихідні в горах у п'ятизірковому готелі зі спа.
Ти здурів?
Чому? Це романтично.
Навіть якщо за це довелося продати легеню.
-Як я виглядаю? -Чудово.
Повідом, якщо залишишся на ніч.
Я це зроблю прямо зараз. Залишусь.
Хоча я навряд чи спатиму багато!
Якопо!
-Кави? -Авжеж.
Тож у тебе вдома тепер дитина?
Так, але завтра вони їдуть.
Я сумуватиму за маленькою Зої.
Скуштуй.
Дуже смачно.
Знаєш, чого б я хотів?
Може, спочатку поїмо?
Я серйозно.
Уяви сцену.
Гірський спа,
ми з тобою
цілий день робимо масаж,
догляд за обличчям,
грязьові ванни,
потім занурюємося у відкритий басейн з підігрівом, а потім…
Вибач, я не ввімкнув тихий режим.
Нічого.
Справа не в етикеті.
Ти про що?
Ти досі сидиш на «Слині»?
Ти про це.
Якопо, ти мені дуже подобаєшся.
Скільки ми зустрічаємося?
Десь місяць?
Не знаю. Я не рахував.
Не будемо поспішати.
Коли настане час, ми це відчуємо, і ніяких побачень з іншими у нас не буде.
Невже ти зустрічаєшся лише зі мною?
Звісно, ні.
Взагалі-то,
я щойно згадав, що у мене побачення з Пестуном97.
Зроблю «Джин тонік».
ЛАЙНО: ВИБАЧ, ЩО ЗАСМУТИВ. ПОБАЧИМОСЯ, Я РЕАБІЛІТУЮСЯ.
-Усе заброньовано на три місяці вперед. -Чудово!
Ти ж мав ночувати не вдома?
Щось пішло не так?
Ні, ви мали рацію. Ми поквапились.
Ми вирішили ставитись до цього легше і зустрічатися з іншими.
І давно мала так плаче?
Та вже давненько.
А де Азія?
Азіє, агов.
У тебе все добре?
Азіє!
-Відкривай. -Я заходжу.
«Я повернуся за кілька днів».
Що нам в біса робити?
Я викликаю поліцію.
Ні, чекай.
А якщо її віддадуть у притулок?
Азія повернеться, а її немає?
Ні, не можна.
Гаразд. То що ти пропонуєш?
Я не знаю!
Гаразд. Іди сюди.
Гаразд. Азія пише, що повернеться за кілька днів?
Зачекаємо до четверга й подивимось.
-Але що з нею? -Не знаю!
-Може, вона голодна. -Що вона їсть?
Може, там написано.
В Азії був кухонний комбайн.
Ось він!
І що тепер?
-Ось так. -Ні, ось так. Але…
-Ось так. -Ні.
Ні, дай я. Здається…
Але…
-Смакота! -Будеш їсти?
Ось так, ляле.
Майже все.
Молодець!
Що?
Народ, що трапилось?
Марто, ми зараз наче в поганому фільмі 80-х.
-Азія кинула на нас дитину. -Як це, кинула?
А як це робиться? Ми зайшли до неї кімнату, а її немає.
Написала, що буде за кілька днів. Вона ж повернеться?
Слухай, у нас 28 хвилин до наступного прийому їжі.
-Нам потрібні підгузки. -І кашки.
І суміш. І та штука для зубів, яку кладуть у морозилку.
Так. Я вже знаю.
Ми вб'ємо цю бідолашну дитину.
Люди, ви мене лякаєте.
Коли вона така спокійна, вона мила.
Ви збожеволіли. Що ви робитимете, якщо мати не повернеться?
Ми знаємо, що не можемо її залишити. Дай насолодитися цією миттю.
Яке там «насолодитися»!
У нас новини.
Якопо у відкритих стосунках.
Теж мені, вартова моралі.
Ти куди?
У мене побачення з Даріо.
Скільки вас буде?
Ні, любий. Ти не можеш уходити, коли хочеш, лишаючи мене з дитиною.
А коли в нас буде маля? Зникатимеш щовечора й лишатимеш мене саму?
Щовечора? Я лише раз.
Нізащо. Іди підігрій пляшку.
Ти серйозно?
Друзі, ви мене лякаєте. Ви схожі на виснажених молодих батьків.
-Він безвідповідальний. -А вона стерво!
Гаразд.
Марта все владнає.
Якопо, іди зустрічайся з Даріо
та його друзями.
Федеріко, не хвилюйся. Відпочинь, прийми душ.
Тітка Марта подбає про маленьку Зої.
Хочеш зі мною прогулятися?
Крихітко?
Вибач, а Габріеле? Тобі не треба додому?
Ні, у нього нарада. Бідолаха повернеться додому дуже пізно.
Слухайте, я знаю, що ви вдома.
Прошу, не дзвоніть у поліцію.
Пані, я прошу лише п'ять хвилин.
А потім обіцяю, що якщо ви не передумаєте,
я більше вас не потурбую.
І ваша онука Марта теж.
Прошу.
Що, вибачте?
Ви попросили дати вам п'ять хвилин. Час летить, юначе.
Так.
Ну…
Ми з Мартою вже кілька місяців разом,
і…
Ми дуже любимо одне одного.
На жаль, у неї дуже серйозна хвороба,
але ви вже це знаєте.
Хай там як, нещодавно…
було ускладнення. Але з нею все добре.
Їй пересадили легені.
Ми нещодавно стали жити разом.
Послухайте…
я не хочу втручатися у ваші справи, але…
у неї крім вас родичів не лишилося.
Я не знаю, що між вами сталося і наскільки це серйозно.
Але можна ж якось примиритися,
знову почати розмовляти.
Навіщо Марта вас прислала?
Звісно.
Марта не знає, що ви тут, так?
Ні, не знає.
-Але я певен, що вона за вами сумує. -Так, юначе.
Ви дійсно лізете не в свої справи.
Ви вирішили, що здатні налагодити стосунки між двома людьми,
які не мають жодного бажання
щось залагоджувати.
Поясніть, за кого ви себе маєте?
Пані, зачекайте. Прошу.
Ви потрібні Марті.
Вона цього не розуміє, а я розумію.
Певен, що й вам було б корисно з нею поспілкуватися.
Бо вона чудова, сповнена життя і добра
завдяки вашому вихованню.
Ідіть геть.
Гаразд.
Вибачте за вторгнення.
Якщо передумаєте,
ось мій номер.
До побачення.
Вибач. Це пацієнт.
Отже. Твоя черга обирати, що подивимося?
Я вагався між
«Невірним» і «Свині мають крила».
Наступний.
Хто це був?
-Хто? -Хто? Хлопець, з яким ти щойно привітався.
Я не вітався. Він мені посміхнувся, я відповів.
Якопо, що сталося?
Нічого. Вибач.
Я почуваюся винним, що залишив Федеріку саму з Зої.
-Дякую. -Наступний.
Другий зал, дякую.
Заплатить він.
Ходімо прогуляємося.
Яка лялечка! Вона красуня.
Скільки їй?
-Гадки не маю. -Як?
Я жартую.
До побачення.
Ходімо.
Привітайся.
Дивіться на мене.
П'ятихвилинна перерва.
Ти забула нам щось сказати?
Якби ж то.
Це твоя сестра з Якопо.
Що?
Ні, я маю на увазі, що вони дбають про неї замість справжньої мами.
Правильно? Так, мала?
-Добре! -Добре.
Можна потримати?
Авжеж. Підеш?
-Іди до мене. -Ну ж бо.
Які ми модні!
Привіт!
Ні.
Спробуй підтримати її голову.
Вибач. Можна?
Ось так. Наша Зої.
Ні.
Наша маленька Зої.
Ні.
Віддай.
Слухай, це просто збіг.
А хто у нас мала шкода?
Ти мені когось нагадуєш.
Час вертатися до Якопо й Федеріки,
та я знаю, що мене ти більше любиш.
Усе гаразд.
Усе нормально.
Це був просто кашель.
Таке ж буває.
Дурний, простий
приступ кашлю.
ЛАЙНО
Алло, це Бекка.
Бекка, так. Привіт. Як Джакомо? Ми з понеділка не говорили.
Він у душі.
Чого це ти раптом так полюбив Джакомо?
Та просто. Я був придурком.
Насправді він класний хлопець.
-Але тільки з того часу, як ми разом? -А це тут до чого?
Слухай, попроси його передзвонити.
Бекко!
Алло!
Бекко, алло!
Я створила чудовисько.
І тепер єдиний вихід…
знищити його.
Гляньте, а він обісрався!
Хочеш вдарю, гівнюк?
-Давай, сцикло. Вдар мене! -Гайда.
Хлопці, він обісцявся!
От гидота! Обісцявся!
Гидота!
От мерзота!
-Ти відстій! -Яка гидота!
Гляньте на цього невдаху!
ПОШИРИТИ ВІДЕО ТАК, НІ
ВІДЕО ПОШИРЕНЕ
Хлопці, дайте підгузок!
ГОРЩИК СЕЧІ! ОБІСЦЯНИЙ ГАРРІ ПОТТЕР
-Давай, сцикло. Вдар мене! -Гайда.
Хлопці, він обісцявся!
От гидота! Обісцявся!
Гидота!
От мерзота!
-Ти відстій! -Яка гидота.
#ГОРЩИКСЕЧІ
НЕВДАХА
Ні, годі…
Хлопці, дайте підгузок!
Хто утнув таку мерзенну штуку?
Той, у кого навіть не вистачило сміливості назватися.
Це фальшивий профіль.
От виродки.
Бідний Джакомо.
Перевір її пляшку.
Марта писала?
-Ні. А тобі? -Ні. З учорашнього вечора.
Дванадцять годин без повідомлень. Вона вже нас забула?
Я серйозно, дурню. Не знаю чому, але в мене погане передчуття.
Я їй подзвоню.
Марто!
Відчиняй!
Ми знаємо, що ти вдома.
Але…
-Привіт. -Ти нас налякала!
Усе гаразд?
Менш ніж за добу ви подзвонили мені 35 000 разів.
-Хіба це не занадто? -Ні.
Гадаю, час трохи розслабитися.
Я намагаюся побудувати життя з Габріеле.
Гадаю, що таке активне спілкування з вами — це ненормально.
Гадаю, нам час перерізати пуповину.
Тобто?
Тобто, стати просто друзями,
а не якоюсь дивною, навіженою родиною.
Думаю, так буде краще для усіх.
Як дитина?
Нарешті заснула.
Ти віриш у цю пуповинну маячню?
Звісно, ні.
Це та сама стара історія.
У неї проблеми,
та вона не просить про допомогу, а натомість замкнулася у собі.
То що нам робити?
Те саме, що й завжди. Бути набридливими виродками.
Ми будемо поруч, хоче вона цього чи ні. Будемо пильнувати.
Чула, що сказала мала? Вона сказала: «Тато».
Вона сказала: «Ту-ту». Вона була голодна.
Вона сказала: «Тато». Не псуй мені цю мить.
Та надто не прив'язуйся.
-Привіт. -Привіт.
-Ти пізно. -Так.
У мене була нарада.
Сьогодні? Ще одна?
Ні, власне…
лише сьогодні.
Слухай,
я маю тобі дещо сказати.
Ти мені зрадив.
Ні.
Бо якби зрадив, ти б мені не сказав, свиня!
Ні.
Я…
ходив до твоєї бабусі.
Будь ласка, не сердься. Я зробив це, бо думав, що ти за нею сумуєш.
Дарма ти туди ходив.
Я не серджуся.
Бо знаю, що ти, мабуть, уявив свою ідеальну родину.
Ти не розумієш, що є ситуації, які неможливо виправити.
Вибач. Я не хотів втручатися.
Але втрутився.
Хоч і з найкращими намірами.
Певно, вона не хотіла говорити.
Власне, вона навіть викликала поліцію.
Впізнаю бабусю.
Краще б ти мені сказав.
Я б позбавила тебе клопоту.
Вибач, що питаю, але…
що у вас сталося?
Не відповідай, якщо не хочеш.
То нічого.
На момент смерті мами вони з бабусею не говорили вісім років.
Я побачила бабусю, коли мене привели до неї соцпрацівники.
Як не дивно,
вона не виявляла бажання мене бачити.
І раптом на неї звалилася онука,
та ще й хвора.
Гадаю, вона зробила все, що могла.
Але повір, вона завдала мені більше шкоди, ніж хвороба.
Ми постійно сварилися.
Посварилися навіть на моє 18-річчя.
Я їй сказала, що в аварії загинула не та мати.
Вона мене вдарила.
Це був кінець.
Кінець моєї сім'ї.
Ні.
Бо вона твоя бабуся.
Але я твоя сім'я.
Яка ти гаряча!
Ти захворіла?
Що ми робимо?
Відвези мене до лікарні.
Так.
Ку-ку!
-Хто це? Марта? -Це точно не Марта.
Друзі!
Я повернулася.
Привіт, люба!
Мама повернулася!
Привіт.
Привіт!
Вибач, але де ти була? Ми збиралися викликати поліцію.
Знаю, вибачте. Я мала знайти Лудовіко.
Вітаю, я Лудовіко. Я…
батько Зої.
Ми познайомилися, коли я була тут вперше.
Він не знав,
що в нас народилася дівчинка.
Я не могла з'явитися з нею.
Звісно. Краще було залишити її з двома чужими людьми.
Але все було добре, так?
Вона прекрасна.
Вона красунечка.
І ти красень.
Ні, ти.
Думаю, нам треба йти.
Привіт, люба.
Скажи «чао» Федеріці та Якопо.
Бувай, мала.
Будь гарною дівчинкою.
-То що ви тепер робитимете? -Будемо любити одне одного.
Бувайте.
Я маю дещо зробити.
Привіт. Оце так несподіванка.
Заходь.
Ти міг попередити.
Повечеряєш зі мною?
Ні.
Даріо…
ми знали, що все так закінчиться.
Ні. Не знали.
Я просив лише про час.
Я дав тобі час.
Не можу повірити, що кидаю тебе.
Не переймайся.
Ти не перший.
Власне, ти протримався довше за інших.
Цього разу я був певен, що все закінчиться інакше.
Почекай, я зараз.
Перепрошую!
Ми пацієнти доктора Капоні. Будь ласка, це терміново!
-Я закінчив зміну. Вас вислухає колега. -Я тут.
Хвилинку, я маю увійти в систему.
Будь ласка, швидше!
Я не можу увійти.
Це терміново! Прошу!
-Спокійно. Ми працюємо. -Сестро, сюди!
Їй дуже погано, хіба не бачите?
-Каталку, швидко! -Зробіть щось!
-Марто! -Спокійно.
Марто, кохана!
Люба!
Я люблю тебе.
Але цього разу мені може бути дуже боляче.
Вибач, це лікарня.
ЛІКАРНЯ
Отже…
Нові легені
працюють неналежно.
У неї знову важка інфекція.
Що найгірше може статися?
Агов.
Усе буде добре, побачиш.
З Мартою все буде добре.
Марта тут ні до чого.
Я зробила дещо жахливе.
Те відео, що крутиться в мережі.
Це я його поширила.
Це було очевидно.
То ти знав?
А чому нічого не сказав?
Чекав, коли ти сама скажеш.
Ти злишся на мене?
Так.
Я дуже на тебе злий.
Хоч і розумію, чому ти так вчинила.
Я став
надто сильно заважати, так?
Так.
Я не знала, як тобі сказати.
А чому ти не видалиш це відео?
Я не лише не видалю його,
але й час від часу переглядатиму.
Я співчуваю тому наляканому хлопцю,
і мені не соромно, що я був таким.
Уже не соромно.
Вибач.
Але тепер
ти маєш дещо для мене зробити.
Усім привіт.
Упевнена, ви всі бачили відео, яке стає вірусним,
де чіпляються до юнака.
Цей юнак — мій хлопець.
СПРАВДІ? Я НЕ ВІРЮ
Його звуть Джакомо.
ВИБАЧ, ТИ СЕРЙОЗНО? БІДНИЙ ДЖАКОМО!
І це відео поширила я.
ЯКИЙ ЖАХ! ЯК ТИ МОГЛА?
НЕ ЧЕКАЛА ТАКОГО ВІД ТЕБЕ. А ПРО НЬОГО ТИ ПОДУМАЛА?
Я думала, що його приниження зробить мене сильнішою.
ВІН ЖЕРТВА
Та я зрозуміла, що так це не працює.
Я ще ніколи в житті не почувалася такою дурепою.
Тому я хочу публічно вибачитися перед Джакомо.
Від себе і від імені всіх, хто з нього глузував.
ПРОБАЧ, ДЖАКОМО! МЕНІ ДУЖЕ ШКОДА
Джакомо, нам дуже шкода.
Думаю, мені доведеться змінити роботу.
Цього підписника ти не втратиш ніколи.
Відчиняй, стара сука!
Відчини двері!
Відкривай!
Твоя онука помирає, чорт забирай!
Ти все життя була лайном!
Тобі завжди було начхати!
Зроби щось для неї хоч зараз!
Ти їй потрібна!
Відчини двері!
Відкривай! Відчини двері!
Благаю.
Можна нам поговорити?
-Немає часу. -Будь ласка.
Ви ж лишаєте її помирати! Я перевезу її в інше місце!
Марта хвора.
Чи є шанс, що вона одужає? Так, але невеликий.
Якщо вас не влаштовую саме я, мені знайдуть заміну.
Але перевозити її зараз не можна.
Це її вб'є.
І вимагати цього ви не можете, бо ви не родич.
А я родич.
Прийшла насолодитися фіналом?
Вибач.
Надто пізно для казки на ніч.
Колись була на світі дуже егоїстична жінка.
Вона думала лише про себе і завжди це знала.
Але одного дня
вона зробила дуже велику помилку.
Вона завагітніла.
Вона намагалася стати матір'ю.
«Жінка, яка не може бути матір'ю, не жінка», —
казала вона собі.
Але всі її зусилля були марними.
Вона почала пити.
Вона зненавиділа власну доньку.
Одного разу дівчинка дуже довго плакала.
І розлючена мати навіть захотіла…
Тому вона відсторонилася.
Вона навчилася жити з таким нестерпним жалем, що ледве дихала.
Але їй вдалося його задавити,
загнати у дальній куток.
І тоді з'явилася я.
Тоді з'явилася ти.
У тебе була така воля до життя,
така радісна вдача,
така потреба в любові.
Соціальний працівник не міг того знати,
але він доручив твою опіку людині, яка була для цього геть непридатна.
Ось тут я з тобою згодна.
Я думала про тебе щодня, Марто.
Щодня.
Та я не могла заповнити порожнечу, що ти відчувала.
Я ще не бачила, щоб ти плакала.
Напевно, це старість.
Ну ось, знову.
Я вже збився з рахунку.
Цього разу все інакше.
Цього разу дійсно інакше.
Дай води.
Привіт.
Дякую.
Про що ви говорили?
Ні про що.
Ми ні про що не говорили.
Насправді, ми просто мовчки спостерігали.
Ти ніколи не вмів брехати.
Марто…
Я знаю.
Коли ти припиниш грати в круту дівчину?
Скоро.
Ідіть до мене.
Більше не малюй.
Я не хочу, щоб ти згадував мене такою.
Що ти таке говориш? Ти прекрасна.
Кажи.
Я боюся втратити тебе.
Я не знаю, що робити. Я почуваюся безпорадним.
Бо ти вже зробив усе, що міг.
Я трохи втомилася. Я ненадовго заплющу очі, добре?
Так.
Я буду тут, коли ти їх відкриєш.
-Виведіть його. -Вибачте.
-Що трапилось? -Виводьте.
Послухай…
Її життєві показники нормалізувалися.
Піду назад.
Перепрошую.
З нею все гаразд.
Вона в безпеці.
Господи!
Мене звати Людовіка Франческоні.
Мені 20 років. Я з Сори, це біля Фрозіноне.
Я жила там до закінчення школи,
а потім приїхала до Риму на навчання.
Мене звати Йозеф Джура. Мені 25 років. Я народився в Албанії.
Я серйозно зайнявся акторським ремеслом, коли мені було 18 років.
Мене звати Гайя Машале. Мені 22 роки. Я апулійка, з Бітонто.
Я вирішила вступити
до Академії драматичного мистецтва Сільвіо Д'Аміко і щойно її закінчила.
Бачили усі ті фільми, де у героїні невиліковна хвороба,
але, незважаючи на хімію та респіратори,
вона дуже крута й зустрічається з найліпшим хлопцем школи?
Так ось,
мій фільм не такий.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб