Downloaded from YTS.MX
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
De ble lagt i pappesker
og funnet nær en bro eller på fortauet.
Det var så mange av dem. Flere enn 30 på én vakt.
Vi barnepiker hadde forskjellige oppgaver.
Noen matet babyene med melk. Noen vasket klær.
Jeg passet på babyene.
Jeg husker mange av dem.
De babyene… Jeg oppdro dem.
Jeg holdt dem og matet dem sakte, som om de var mine egne barn.
Hjertet mitt blødde hver gang jeg sendte bort et barn.
De ble sendt så langt vekk.
Hva skulle det bli av dem?
Velkommen. Hva vil du ha?
Hvilken saus vil du ha?
Det kommer på 8,75 dollar. Ha en fin dag.
Har vi 50-dollarsedler? Hva?
Nei! Jeg har aldri sett en før.
Ja.
-Hallo, hvordan går det? -Bare bra.
Her får du medium te uten sukker. Ha en fin dag.
Hallo!
-Hvordan var det på jobb? -Bra.
-Spiste du? -Ja, mozzarellapinner.
-Er det alt? -Ja.
AVGANGSKLASSE 2018 KATOLSK VIDEREGÅENDE SKOLE
Oi, nå begynner det. Kom igjen.
Danielle Bates.
Lily Catherine Bolka.
Damer og herrer, la meg presentere avgangsklassen i 2018.
Avgangselever, rør på duskene!
En, to… Bra!
Hei.
-Hei, mamma. -Hallo, vennen.
-Skal du gråte? -Jepp.
-Hvorfor gråter du? -Fordi jeg er så stolt av deg.
Mellom 1979 og 2015 innførte Kina ettbarnspolitikken
for å kontrollere befolkningsveksten.
Det blir antatt at over 150 000 kinesiske barn,
stort sett jenter, ble adoptert i andre land.
Mange har sagt til oss: "Heldige jente."
Kanskje. Hva kan vel jeg si?
Du kom til oss, åpen og klar til å bli elsket.
Vi var heldige.
Du lo og stolte på folk så lett.
Vi er de heldige.
Ingen vet hva som skjer på det adopsjonsrommet i Kina.
Men som ditt hebraiske mellomnavn sier: "Min gud har svart på mine bønner."
Fra det øyeblikket jeg holdt deg, har jeg følt meg som verdens heldigste.
Da hun sa det, fikk det meg til å tenke på min andre mor,
og om hun var her,
eller hvor annerledes livet hadde vært med henne.
Og hvordan det hadde vært å være i en annen familie.
Jeg vil vite mer om min kinesiske side.
Jeg vil lære mandarin og dra til Kina og se alle stedene.
Det hele begynte…
Jeg tror jeg gikk i 7. klasse,
og pappa sa: "Det er en nettside som heter 23andMe.
Du spytter i en tube."
Som et vitenskapseksperiment.
Vi gjorde 23andMe, for hos legen
så krysser vi ut hele delen med familierelaterte helseopplysninger.
Jeg inviterte Chloe kanskje 20 ganger til å dra på kinesisk dans.
Ikke interessert.
Men da vi fant ut…
FORELDRENE TIL CHLOE
…at hun hadde et søskenbarn som bodde i Tennessee på hennes alder…
-Det vekket interesse. -Ja.
Det, og det faktum at hun var i slekt med Yo-Yo Ma.
Ja!
Det var sånn jeg fant Sadie.
Vi har Snapchattet i noen måneder.
-Hei! -Hei!
Jeg ble veldig overrasket.
Det er så mange mennesker i verden, og å bli koblet til Sadie
var bare sjokkerende.
Jeg elsker dyr. De er nydelige.
-Ja, jeg vil ha en valp. -Valper funker.
Jeg går gjennom ulike faser, som å ville få meg valp
eller en fugl.
Et pinnsvin.
Men jeg ville at de skulle bli mine sidekicks eller noe.
Men det går aldri, så…
Hvorfor fortalte du meg ikke om søskenbarna mine?
Jeg gjorde det, men du hørte ikke etter.
Her er Lily.
Dere har atten slektninger til felles.
Kjære Lily, jeg heter Sadie.
Jeg bor i Tennessee,
og jeg ble adoptert
i Guangdong-provinsen.
Slik staver man det.
-Skal jeg sende? -Bare send.
Jeg trodde jeg bare hadde Chloe.
-Hei. -Hei!
Herregud! Tenk at jeg endelig får møte deg!
Jeg vet, det er så kult.
-Jeg liker halskjedet ditt. -Takk!
Jeg har alltid alle halskjedene mine på meg.
Jeg tar dem aldri av. Ja, og så…
-Vis meg bildene. -Ok.
Dine nye søskenbarn. Ikke de gamle.
TANTA TIL LILY
Det er Sadie. Ligner vi?
-Kanskje litt. -Kanskje?
Jeg ser noen likheter, tror jeg.
Jeg tok en DNA-prøve
for å finne ut mer om hvem jeg er og om fortiden min.
Da jeg hørte fra Sadie,
åpnet det opp for nye tanker om adopsjonen vår.
RINGER CHLOE
RINGER LILY
Funker det?
-Har det. -Hei!
Hei!
-Hei! -Hei!
Herregud, det er så kult. Jeg har aldri gjort en Google Hangout før.
Hvordan går det med dere, da?
Jeg gleder meg til fredag.
Det har vært en utrolig lang uke, og jeg liker det ikke.
Jeg hadde det også vanskelig. Jeg tror vi alle er slitne.
Jeg tenkte også på hvor jeg skulle begynne med livshistorien min.
-Vi kan vel begynne fra begynnelsen. -Ja.
Ja, vi var alle på et barnehjem i den sørlige delen av Kina.
Jeg tror det er Guangzhao. I det området, kanskje.
Guangzhou. Ja.
Vent, kom vi fra samme barnehjem?
Ja, Chloe. Du og jeg.
Det er ganske kult. Ikke bare "ganske", det er veldig kult.
Ja.
Men jeg har tenkt på hvorfor de kanskje forlot meg.
Jeg tenkte at det var på grunn av ettbarnspolitikken i Kina.
Jeg tror ikke jeg vet grunnen. Det er bare det de antar.
Å ja?
Det er din tippoldefar.
Det er onkel Sam, da han vervet seg i militæret.
Vi har lagt blomster på graven hans.
Det er din oldemor da hun var baby.
Hun kom fra Irland. Jeg har et teppe hun lagde i 1840.
Det er kult.
James Franklin.
Han hadde vært en tipptippoldefar.
På min fars side kan vi gå tilbake til nesten år 900.
SADIES MOR
På min mors side
er det mer variert,
men vi har gått tilbake til rundt år 1600, tror jeg.
Dette er Anna Fulton, hun som døde av tuberkulose.
Jeg føler ikke nødvendigvis en tilknytning til dem.
Jeg vet det er en del av familien min, men de har ingen tilknytning til meg.
Det er mamma og tanta mi.
Barnehjemmet fortalte min mor at jeg ble forlatt i en eske i en travel gate.
ETTERNAVN - CHUN FORNAVN - HUAFENG
Jeg forestilte meg at det var tidlig på morgenen.
Noen fant meg og tok meg med til barnehjemmet.
Noen ganger tenker jeg: "De er der ute. Kanskje jeg har søsken der ute."
Det er rart å tenke på hvor annerledes livet mitt hadde vært.
Da Sadie var to eller tre år,
bestemte jeg meg for å ta en DNA-prøve på henne.
Jeg ville finne den biologiske familien,
for jeg vil hun skal få muligheten til å vite noe om fortiden sin.
Men det skjedde ikke.
Sadie… Jeg tror hun blir dratt mellom å ville vite alt
og å bare være en typisk tenåring.
Får jeg prøve geitost med røde kirsebær?
Ja, jeg føler at det å være adoptert ikke er min identitet.
Akkurat som mellomnavnet ditt. Ikke mange vet om det, men det er der.
Du holdt telefonen oppe…
Kan du kinesisk?
Du bodde jo der før.
Hvor kommer du fra? Hva er din…
Jeg er latinamerikansk.
-Jeg bodde i Ecuador i to år. -Snakker du spansk?
En venn av pappa er kinesisk.
Han begynte å prate kinesisk til meg.
"Beklager, jeg kan ikke kinesisk."
Han så veldig skuffet ut og gikk sin vei.
Han sluttet å snakke med meg. "Hyggelig å møte deg også."
Vi gjorde det først…
Jeg føler meg ikke kinesisk.
Mange venner kaller meg "banan". "Sadie, du oppfører deg så hvit.
Du er den hviteste kineseren jeg har møtt."
Jeg vet ikke.
Jeg har alltid følt meg som amerikaner.
Velkommen til det hebraiske teaterstykket til 8. klasse!
DEN JØDISKE SKOLEN DER STUDIER LEDER TIL HANDLING
Chloe setter pris på den jødiske utdanningen, men har fått nok.
Hun var tydelig på at hun ikke skulle gå på jødisk skole fremover.
Vi skal flytte til Phoenix neste måned, og jeg skal gå på videregående.
Jeg ville at skolen skulle ha mandarin. Jeg hadde ingen andre krav, egentlig.
Jeg har gått på den jødiske dagskolen i ni år eller noe sånt.
Jeg hadde teologitime, og i dag spurte hun: "Tror dere på gud?
Rekk opp hånda, den som tror."
Jeg rakk ikke opp hånda.
Jeg forstår det. Det er vanskelig.
Jeg har alltid gått i kirken,
men i det siste så har jeg mistet troen min.
Jeg tror jeg tror på ham, men jeg har alltid noen tvil innerst inne.
Jeg tror på Gud, for jeg har vært med folk som elsker og støtter meg.
Jeg tror du kan se Gud gjennom andre folk.
Jeg tror at jeg fortsatt prøver å finne ut hvem jeg er.
SOLGT
BADEROMSARTIKLER
-Ok, la oss… Er du klar? -Ja.
Jeg hadde ikke tenkt så mye over
at jeg var en av få asiater i miljøene jeg hadde vært i.
Hvordan sier du: "Hun er ute og handler?"
Men jo eldre jeg ble,
jo mer skjønte jeg at det var flere i verden,
og jeg ville finne flere folk
som jeg kunne kjenne meg igjen i, som så ut som meg.
Når du er liten, vokser du opp i din perfekte, lille boble.
Du vokser opp blant masse hvite folk, og du tror det er den du er.
Så skjønner du at du er annerledes.
En nær venn… Vi var veldig nære.
Det var ungdomsskolen. Jeg var den eneste asiatiske ungen.
Hun sa veldig sårende ting om…
Om…
…at mine biologiske foreldre ikke ville ha meg, at det er derfor de ga meg bort.
Jeg forventet ikke det,
og det var bare for mye.
Gjenta etter meg.
Om du ser her borte, er det alle medaljene mine
fra basketball og volleyball.
Klassen min stemte på meg
for å representere klassen som elevrepresentant.
Navnet mitt står på baksiden.
Jeg har søkt på OU, OSU, UCO og Creighton.
Jeg har fått svar fra OSU. Det er…
VELKOMMEN TIL COWBOY-FAMILIEN!
GRATULERER! DU HAR KOMMET INN PÅ OKLAHOMA STATE UNIVERSITET
Jeg kan ikke studere utenfor staten første året pga. kjeveoperasjonen.
Jeg skal operere kjeven i juni.
De skal brekke opp kjeven og dytte den innover.
Jeg tror det blir rart, for jeg vil ikke se ut som meg selv.
Men… så er det også meg.
Velsigne oss, Herre, med disse gavene som vi skal til å motta
fra deg, gjennom Kristus, Vårherre. Amen!
Jeg er enebarn av en alenemor
med stor katolsk familie.
Jeg har 15 søskenbarn.
Mamma har bodd mange steder. New York, Nicaragua, Connecticut.
LILYS MOR
Men da jeg var ett år, flyttet hun inn hos besteforeldrene mine for å oppdra meg.
Jeg glemte ikke den.
Den var til deg.
Enkelte spør: "Når fant du ut at du var adoptert? Når avslørte de det?"
Det ble aldri avslørt.
Mamma hadde masse bøker da jeg var yngre.
Hun leste bøker for meg hele tiden.
Her er det en. Når du er født i Kina,
som jeg elsket som barn.
Jeg sa: "Mamma, kan du lese den igjen?"
OPERASJONSDAGEN
-Hei, vennen. -Hei.
Vi må dra.
-Ok? -Ok, la oss dra.
Det er genetisk.
Takk.
Legene sa at du hadde en mor og en far som ble sammen.
En hadde kort kjeve, en hadde lang kjeve.
Det er bare sånn det er.
-Tante Laurie og onkel Mike kommer også. -Onkel Mike kommer ikke før etter jobb.
Kjeven min var en usikkerhet, men det er også den jeg er.
Det er det mine biologiske foreldre…
Det er det jeg fikk fra dem.
Jeg har mange spørsmål om mitt liv i Kina som liten.
Lily?
Tretten måneder høres ikke så mye ut, men det er litt…
Det er ganske lenge for meg.
Det er en stor del av…
Det er et mysterium jeg aldri vil finne ut av.
Mamma er min klippe.
Jeg vil ikke at hun skal føle at jeg ikke er glad i henne, for det er jeg.
Ha det bra, skatt.
Vi tar godt vare på henne. Takk.
Jeg vil ikke dø uten å vite hvem mine biologiske foreldre er.
TO MÅNEDER SENERE
De sier jeg ser eldre ut med mitt nye ansikt.
Jeg dro til bassenget,
og mange venner jobber der som livvakter.
De visste det var meg, men var ikke sikre.
Hei. Kan jeg få en trefinger-meny med Dr. Pepper?
Se. Før og etter.
Jeg hater det.
I oppveksten, om jeg tenker over det, om det er likheter…
Jeg forstår kampen din.
For du vet hvordan folk er. "Ligner du ikke på noen i familien?"
"Familien min er hvit, kjære."
Ja.
Vil du møte din biologiske familie? Det vil ikke jeg.
Det hadde vært rart.
Jeg vet ikke.
Det hadde vært fint å vite hvem våre foreldre er
og besøke hjembyen og se hvor vi kom fra.
Det hadde vært fint å vite hele grunnen til alt.
Det er sant.
Hva har du der?
Skal vi se.
Det er en historie- og reisegruppe.
Høres ut som den kinesiske versjonen av slektsturen
som jentene skal på.
TANTA TIL LILY
Så de bare fordyper deg i…
Ja, du lærer om kulturen og besøker landsbyen din.
Jeg tror de hjelper deg å finne dine biologiske foreldre.
Hva synes du om det?
Det er fordeler og ulemper med alt.
Men uansett så blir det mange store følelser.
Ja.
Jeg snakker med…
Var det henne?
"Liu Hao kommer fra den vestlige Guangdong-provinsen
og snakker hakka, kantonesisk, mandarin og engelsk.
I tillegg til å søke i eldgamle zupuer for å finne forfedrene til folk,
liker Liu Hao å meditere, lese romaner og se på thrillere."
Skal du prate med henne i kveld?
Jepp.
Hallo?
-Hallo. -Hallo.
Ja, jeg hører deg.
-Hei. Du er vakker. -Hei!
FORSKNINGSLEDER
Takk.
Det betyr mye.
Du er den første jenta
som kom fra samme sted som meg.
Fra hjembyen min.
Er det der du stammer fra?
Ja. Nettopp.
-Nettopp. -Så kult.
La oss begynne med granskningen, jenter.
Du vil finne dine biologiske foreldre,
og enda et mål er
å finne disse individene som dukket opp tidlig i livet ditt,
som den barnepiken som tok deg med til Guangzhao.
Ja.
Sjansen for å finne biologiske foreldre er veldig, veldig liten.
Tror du sjansen er liten
fordi foreldrene er redd for å komme frem?
Fordi de vil havne i trøbbel?
Jeg tror ikke det er det, men følelsesmessig sett…
Sannheten er alltid vond, for foreldrene som måtte
gi fra seg barna sine, føler kanskje bare skam.
Hva vil du se, eller hvor vil du dra?
Jeg vil besøke barnehjemmet mitt.
Spurte damen deg hva du ville finne på?
Panda. Jeg vil være med pandaene.
Å ja! Tror du vi kan klappe en panda?
Vi er mer interessert i å være "turister" i Kina
og å lære om kulturen og maten.
Jeg vil ikke finne mine biologiske foreldre.
Men vil du møte damene som tok vare på deg?
-På barnehjemmet? -Ja, det virker kult.
Vi skulle dra til Kina selv,
men så kom ideen om å gjøre det med Lily og Sadie,
og det gjorde visse vanskelige deler av turen
mye mer gjennomførbare.
Jeg tar mandarin i sommer, så jeg ikke suger helt.
Fint. Jeg burde lære mandarin, siden vi skal til Kina.
Har dere noen steder som dere vil besøke?
Jeg vil til Den kinesiske mur. Jeg er sikker på at vi skal det.
Jeg hjelper Lily med å finne hennes biologiske foreldre.
Vil du jeg skal hjelpe deg med å gjøre det?
Ja.
Jeg elsker denne jobben.
Jeg mener det å se etter ens tapte historie er viktig.
Når du lærer mer om hvor du kommer fra, så kan du finne fred i hjertet.
Jeg vokste opp i en liten by i Guangdong.
På college studerte jeg internasjonal økonomi og handel,
og så flyttet jeg til Beijing og ble slektsforsker.
Jobben min er å finne folk
som kanskje har en tilknytning til Lily, Sadie og Chloe.
Jeg føler at vi kan kalle oss etterforskere,
for vi ser alltid etter nye ledetråder,
og hvert prosjekt er veldig annerledes.
Jeg la ut annonser på Baby Come Home,
sosiale medier, TV.
Jeg gleder meg til å se hvem som svarer på det.
Hun ble tatt til Huazhou velferdsinstitutt rundt desember 1999.
Du må være mer konkret.
Jeg vet det er som å finne nåla i høystakken, men…
Selvfølgelig er det umulig å finne dem.
Ja, det er ganske vanskelig.
Nei, det er umulig. Du snakker om eldgammel historie.
De sa de ikke har noen oversikt…
Nei, nei. De hadde oversikt på den tiden.
Nei, vi har ikke slik oversikt.
Noen sa til mamma at et babybilde på nett lignet på meg og søsteren min.
Hun kunne vært søsteren til Lily.
Hennes hjem er i nærheten av der Lily ble funnet.
Jeg fødte i hemmelighet.
Jeg vet ikke hvor jordmoren sendte barnet.
Dette er tanta. Hun kom med sjefen.
Jeg ser det. Takk.
La oss se om du kjenner igjen barnepiken på bildet.
Visste ikke at du var jøde.
Mange gjør ikke det. Jeg sa det til tennistreneren min.
Han sa: "Nei. Du er asiatisk." Jeg sa: "Jeg er en jødisk asiater."
Ja.
Mamma er gresk ortodoks.
Når jeg sier jeg er gresk, høres det rart ut.
Hvordan ble du funnet? Leverte noen deg?
Jeg ble funnet i en travel gate. Jeg har et bilde. Men jeg har ikke…
Tok noen et bilde?
-De utforsket Guangzhou. -Jeg ble funnet på en benk.
-En benk? -På et travelt marked.
Herregud!
-Vet du når du ble født? -Helt ærlig, nei.
Jeg trodde jeg kom med en merkelapp, men mamma sa at de bare gjettet.
Det er så trist,
for jeg tenker at jeg har bursdag 2. november, at jeg er Skorpionen.
Men så tenker jeg: "Det er kanskje ikke sant."
Det kan ikke være så feil.
Ja, men bare… For jeg gjorde også den 23andMe-greia.
Men jeg har ikke gjort noe. Det er kult at du fant dem.
Ja, Sadie prøver å finne foreldrene sine, og Lily også.
Men ikke jeg.
Skal du ikke prøve?
Nei.
-Fordi du ikke vil… -Jo, men også ikke.
Hvor skal man begynne?
Turfolka bare: "Vi gjør det hele tiden."
Så henger de opp et bilde av deg på gata, og folk ringer.
-"Det er barnet mitt." -Men du var baby.
-Hva? -Skal du møte moren din?
Jeg ser ikke etter mine biologiske foreldre.
-Men det gjør søskenbarna mine. -Tuller du?
Gå! Kom igjen, dere! Heia!
Noen ganger vil jeg møte dem,
men stort sett vil jeg ikke det.
For det hadde vært skummelt, så…
-Hva hadde vært skummelt med det? -Jeg vet ikke, bare det å møte dem og…
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Det virker bare rart.
Ikke skjebnen, kanskje?
Ja.
Hun er ikke interessert, iallfall ikke nå,
i å finne sine biologiske foreldre, for om hun gjør det,
så må hun begynne å åpne seg
og gjøre seg sårbar for noe hun ikke vet noe om.
Hun er ikke interessert.
Det fundamentale spørsmålet er det samme.
Hvorfor ble jeg gitt bort?
Jeg tror hun følte at det var noe som hun ikke ville måtte håndtere.
Hun vil ikke grave i det.
-Det stresser meg. Jeg vil ikke det. -Jeg forstår det.
Det er mye å ta innover seg.
Vil du eller ikke?
Jeg vil gjerne grave dypt.
Jeg tenker liksom: "Jeg kan kanskje møte foreldrene mine."
Ja.
Men er det verdt det?
Jeg tror det. Eller…
Jeg vet ikke. Siden du ikke vil…
Om Sadie og jeg finner dem, så er det en tilknytning til våre.
Ja.
Men vi får se hvordan det går.
FORLATER BRENTWOOD BY
Hallo!
-Hei! -Hvordan var dagen deres?
-Bra. -Ja.
Noen folk svarte på annonsen,
og det er en liten sjanse for at de kan ha et forhold til deg.
Du ser ansiktet til en mann.
Han og kona er bønder,
og de bor i en veldig liten og avsidesliggende landsby.
De ga fra seg sin andre datter, som ble født omtrent da Sadie ble født.
Jeg vil be deg om å lage en video jeg kan bruke.
For enkelte folk tror ikke på at du er ekte.
-Ja. Vi skal fikse det. -Ja.
-Takk for all hjelp. -Takk for bildene.
-Ha det! -Ha det!
Ha det!
Det var mye å fordøye.
Er alt greit for deg?
Ja.
Hei! Jeg er Sadie Mangelsdorf.
Jeg bor i Tennessee.
Mitt kinesiske navn er Chun Hua Feng.
Jeg håper å finne ut mer om min biologiske familie.
Jeg vet det er vanskelig, men jeg håper å finne ut mer fra alle sider.
Jeg skal til landsbyen Tangwei for å møte Sadies potensielle biologiske familie.
Dette er det beste med jobben.
Jeg elsker å dra til landsbyen og prate med folk.
Noen ganger åpner de hjertet for meg, og man får kontakt.
Jeg elsker å se det når det skjer.
Vi gror paprika her.
Jeg har drevet med jordbruk siden jeg var tenåring.
-Hvem lærte deg? -Mamma.
SADIES POTENSIELLE BIOLOGISKE MOR
Huset vårt er rotete.
Hva er dette her?
Det? Ettbarnspolitikken var streng i gamledager.
-Vi måtte ha dem. -Dette er dokumentet for prevensjon!
Etter at jeg fødte datteren min, dro jeg på jobb.
De fikk meg til å ta "spiralundersøkelser".
-Kobberspiral? -Ja.
De krevde at man ble undersøkt hver tredje måned.
Det var veldig strengt da, ikke som nå.
Har dere tenkt på livet til datteren som dere ga fra dere?
Hvorvidt hun lever et godt liv?
Ja. Hvordan kan jeg ikke tenke på det?
Det var deres andre barn dere ga fra dere.
-Det var sent på kvelden. -Midnatt.
Noen tok babyen.
Hvem var det?
Vi spurte en nabo.
Han sa han ville finne noen til å adoptere henne.
Vi svøpte henne i et lite pledd.
Snakket du med ham etter det?
Han sa ikke hvem han ga barnet til.
Han var redd vi ville ha det tilbake.
Jeg vet det må være vondt for deg.
Det er ikke lett.
Nettopp. Det er tuben.
Det er en sort linje som sier hvor mye spytt de trenger.
Ok, det er bra.
Vi sender dere en rapport selv om DNA-et ikke matcher.
Når du hører på folks historier,
hva de har gjennomgått,
så tror jeg at du kan forstå mye
som du aldri visste at du kunne forstå før.
De elsker barna sine, de vil finne ungene sine.
Det er så trist.
Sadie! Blås det ut, putt den i vasken.
Du har for mange lys på kaka.
Så mye røyk.
-Hvor stort stykke vil du ha? -Lite!
Dette er så godt.
Liker du den? Det var favorittkaken min som liten.
-Eller vil du ha is? -Herregud. Seriøst, Sadie?
Jeg er sulten! Det rumlet i magen.
Ok, dere, ta på dere sko…
Kom igjen!
De tar på seg sko. De kommer.
Vi ses i morgen.
-Vi ses. Ha det. -Ha det.
-Greit. -Ha det, mamma.
-Glad i deg. -Gratulerer med dagen.
Takk. Vi ses i morgen, ok?
-Har det. -Hei, vennen.
Hei!
Hva skjer?
Hvor fikk du tak i Chi Omega-skjorta?
-Vi har snakket om det. -Jeg vet.
Vindussete!
Det er nesten fire år siden skilsmissen.
Det var vanskelig.
Penelope…
Det ville være vanskelig for ungene,
men om du er ulykkelig, er det vanskelig å være en god mor.
Julen i 2004.
Drikkealderen i Kina har blitt senket…
…til ett år og under.
For en søt baby.
Ja, hva gjør min lille Sadie?
Vi var gladere da.
Vi var ganske mye gladere.
Det var ikke perfekt, men det er det jo aldri.
Men ja, det var mye bedre.
Og så var det ikke det.
Mamma? Hvor er mamma?
Ble du ferdig med leksene?
Jeg har masse.
Vi vet hva du skal gjøre når du blir ferdig, sant?
Siden skilsmissen så har jeg blitt vant til at alt er separat.
Separate bursdager, julefeiringer, ferier.
Men jeg husker ikke
når de var glade sammen, så…
Det var nok et øyeblikk eller to, men ja.
-Ha det gøy, kjære. Glad i deg. -Glad i deg også.
BEDEHUS
Jeg forstår ikke hva dere går gjennom.
Jeg vet ikke hva situasjonen deres er. Hva dere strir med.
Men jeg vet at Jesus forstår.
Hvor mange trenger et sted med Guds kjærlighet?
Jeg vil invitere dere til det.
Dette er underfull nåde
Dette er ufeilbarlig kjærlighet
At du ville ta min plass…
Vi er på Two Bridge, der Sadie ble funnet.
Hallo, tante.
Har noen her noensinne…
-Funnet en baby? -Ja, har du sett en?
-Nei. -Har du ikke?
Nei, jeg selger bare ting.
De la alltid babyen på et travelt sted
der folk ville gå forbi og se babyen.
Jeg visste alltid om ettbarnspolitikken,
for mange av slektningene mine
bare ga fra seg barna sine. Jentene sine.
Og foreldrene mine ga nesten fra seg meg,
for de ville ikke betale boten.
Men jeg er heldig, for besteforeldrene mine
ville beholde meg.
Jeg har bare ikke et godt forhold til min far.
Jeg husker en gang
at han ville ta broren min til en fin restaurant.
Du kan få god dim sum der.
Jeg elsker den restauranten.
Han ville bare ta broren min dit,
og jeg spurte om jeg fikk bli med.
Han dyttet meg ut av heisen og sa: "Nei, du får ikke bli med."
Det var vanskelig for meg, for jeg var ikke velkommen.
Du har feil kjønn, de vil ikke ha deg, og det vet du.
Det er veldig vanskelig.
Derfor føler jeg meg knyttet til jentene.
Jeg kan ikke si jeg forstår dem helt, men en del av dette…
Vi deler de samme følelsene, ja.
PAPPADAGEN OKLAHOMA STATE UNIVERSITET
PAPPADAGEN 2019 "SUKSESS HAR MANGE FEDRE"
Hei sann.
Står til?
Takk for at du kom.
ONKELEN TIL LILY
-Fortalte jeg om det? -Nei.
Jeg snakker med en jente fra Beijing.
Jeg tror hun prøver å finne mine biologiske foreldre.
Hun sa: "Jeg skal være ærlig, sjansen er liten."
Det er ganske spennende. Håper at de får flaks. Jeg vil det.
Fortell hvor undervisningen er.
-Engineering North. -Ja.
Jeg har et fag der. Der jeg tar regnskap.
-Nei, regnskap er… -Der hadde jeg undervisning.
-Å ja? -Ja.
Jeg kan ta deg med på grillfest om du vil.
Hva enn du vil.
Da Lily ba meg om å komme på pappahelg, så kom jeg så klart.
Veldig glad for å gjøre det.
Alle vennene hennes trodde at jeg var faren hennes.
Hun kalte meg "pappa".
Noen ganger så rettet hun ikke på dem,
for hva var poenget, liksom?
"Jeg vil ha en pappa, så han kan være det."
Jeg husker at da Lily var liten,
så pratet hun om å finne familien.
Hun skrev brev til faren sin da hun var tre år.
Hun la dem i postkassen.
Så hadde hun det vanskelig da hun gikk på ungdomsskolen og VGS.
Jeg visste at jeg trengte hjelp, for jeg gråt hele tiden.
Om jeg var i timen, så var jeg trist.
I helgene så våknet jeg og begynte å gråte.
Men det vanskeligste var
at jeg pratet om det med vennene mine,
men at de ikke forsto.
En nabo så annonsen. Han så bildet.
Han sa: "Den jenta ligner på datteren din."
LILYS POTENSIELLE BIOLOGISKE FAR
Hvor lenge har du bodd her?
-Jeg? -Ja.
Siden jeg var født.
Jeg jobber i risåkrene.
Bestemte dere dere for å gi fra dere barnet
før eller etter at hun ble født?
Etter at hun ble født. Fordi landsbymyndighetene fant det ut.
Om vi beholdt henne, ville det koste oss minst $ 8 500.
Vi var tvunget til det. Vi hadde ikke noe valg.
Jeg la henne igjen ved folkesykehuset, ved hovedinngangen.
Klokka var fire eller fem på morgenen.
Det hadde vært for kaldt å la henne ligge der over natta.
Jeg la igjen en lapp med fødselsdatoen.
Jeg la 300 RMB i klærne hennes.
Ikke noe mer. Bare penger i klærne.
Det var det som skjedde.
Selvfølgelig var det grusomt. Mitt barn ville bli tatt av noen andre.
Spiller ingen rolle om det er gutt eller jente. Det er mitt barn.
Visste kona di at du ville gi fra deg barnet?
Hun visste hva jeg gjorde.
Hun gråt.
Hun orket det ikke.
Hun ville at jeg skulle ta barnet tilbake. Jeg sa jeg ikke visste hvem som tok det.
Mamma, skjær opp løken for meg.
Bare den.
Skjær den i skiver.
LILYS POTENSIELLE BIOLOGISKE SØSTER
Hvem lærte deg å lage mat?
Jeg lærte av meg selv da jeg var liten.
Mamma lager ikke mat.
Jeg kan be om hjelp til enkle oppgaver.
Jobber du i åkrene?
Jeg gjorde det før. Men ikke nå lenger.
Jeg klarte det ikke. Det er en krevende jobb.
Når fant du ut at du hadde en lillesøster?
Da jeg gikk i fjerde eller femte klasse.
Mamma snakket med andre
om babyer som ble adoptert.
Hun forhørte seg.
Hun snakker mindre om det nå.
Jeg fikk sjansen til å vokse opp med foreldrene mine.
Jeg er heldig.
Men hun fikk ikke de samme mulighetene som jeg fikk.
Jeg har skyldfølelse.
Det var foreldrene mine som tok den avgjørelsen.
Men vi er søstre, tross alt.
-Hei. -God kveld.
-Hvordan går det? -Kjempebra.
Vi fant noe veldig interessant.
En mann ringte meg.
Han bor veldig nær der Lily ble funnet.
Det tar bare ti minutter å komme dit.
Han heter Chen Muxing.
Han hadde seks barn totalt, tre sønner og tre døtre.
Jeg snakket med datteren hans,
og hun ligner på deg.
Jeg tror det er mulig at de kan være dine biologiske foreldre.
Vil du se bilder av mannen og familien?
Vil jeg det?
Du bestemmer, skatt.
Hvorfor gråter du?
Jeg vet ikke.
Det går bra. Ta det med ro.
Vi har snakket om dette siden du var spedbarn.
De var veldig fattige,
og de hadde ikke noe valg.
Det var ikke det at de ikke var glad i deg
eller brydde seg om deg.
Kanskje neste gang.
Ok.
Hele adopsjonsprosessen
er å sørge.
De må komme til et punkt der de kan sørge over det de har mistet.
Herre, hør vår bønn.
Vi gir disse bønnene i Jesu navn,
Herren av allting, på denne påskedag,
der vi feirer en tom grav
og gaven av nytt liv i han som har vunnet over døden.
Himmelske far, takk for gaven av din sønn.
Takk for påsken.
Herre, takk for at jeg har familien med meg her i dag,
og velsigne maten som vi skal spise.
Moses hadde to mødre: biologisk og adoptiv.
Så til mine døtres andre mor, takk.
Vi vil aldri kjenne hverandre,
men vi trengte hverandre for å kunne elske og oppdra dette barnet.
La meg spørre deg,
hvor så du annonsen?
Jeg så den på telefonen til mannen min.
Jeg ga fra meg en datter i 2001.
Vi sendte enda en bort i 2003.
Husker du om hun hadde fødselsmerker?
Jeg så ikke etter.
Jeg så bare ansiktet, som ikke hadde noen merker.
Hun kan være moren til Sadie, men jeg er ikke sikker.
Hun eier en klesbutikk i Yangchung
og sa at hun ga fra seg tre døtre.
Det er ganske mange.
Hallo. Jeg heter Liu Hao. Hyggelig å møte deg.
Jeg vil ikke bli filmet.
Vi skal ikke filme deg.
Om du setter deg bak den, så vil de ikke se deg.
Jeg visste det var en jente.
Jeg kunne ikke ta abort igjen, så jeg fødte barnet i stedet.
-Fødte du på sykehuset? -Ja. Jeg kjente en lege der.
Han ba meg vente til jeg skulle føde,
og så hjalp han meg med fødselen.
Om du dro på sykehuset for tidlig,
så hadde legene funnet ut at du hadde et ekstra barn.
Da de tok fra meg datteren min, så besvimte jeg og falt på gulvet.
Jeg aner ikke hvor hun endte opp hen.
Hun hadde ikke forstått eller tilgitt meg om jeg fant henne.
Hun hadde ikke vært snill mot meg.
La meg spørre deg.
Hadde du tilgitt meg?
Jeg spør meg selv det samme.
Faren min og hans mor ville ikke ha meg da jeg ble født.
Om hun vil tilgi meg, så gjør hun det. Hvis ikke, er det sånn det er.
Det var veldig vondt å høre hva hun hadde gjennomgått.
Jeg synes så synd på henne.
Jeg føler at hun er som min mor.
Det er det mamma gjennomgikk.
Faren min ville gå fra henne fordi jeg ikke var gutt.
Jeg dro tilbake til Huazhou, som var der Chloe ble født.
Jeg dro til der hun ble funnet.
Ja, hun ble funnet på gata.
Det er en travel gate. Gaten het Mingyue.
Jeg husker at dette ikke var et uvanlig sted å etterlate barn.
Er det sant?
Jeg tror det er vanlig,
for folk etterlot seg alltid barn på travle steder
i håp om at noen ville se barnet.
-Var det der? -Det er gata.
Det er så kult. Ikke kult, men spennende.
Det er mer urbant enn jeg trodde.
Det var min første utflukt ut av huset.
Det første stedet jeg var.
Hvor tror du jeg ble lagt igjen?
Jeg vet ikke.
Hallo!
Sa du at du kjente barnepiken til Sadie?
Stemmer, det. Jeg så bildet hennes på nett.
Jeg er en venn av barnepiken.
Kjempebra.
Hun har jobbet på barnehjemmet i over 20 år.
Kunne du gitt meg telefonnummeret hennes?
Folk prater aldri om kvinnene som tok seg av tusenvis av barn.
De er som barnehjemmets krigere på fronten,
fordi de tar på seg den tunge jobben med å ta seg av barna.
Da vi var i Kina, så møtte vi barnepikene til Sadie.
Vi leide en bil og dro til barnehjemmet.
Det var rad på rad, rom på rom med babyer.
Det var rundt 20 babyer per rom, og én barnepike per rom.
De fylte opp flaskene og gikk nedover raden.
Så mye du fikk sugd ut så fort du kunne, var det du fikk.
Sadie hadde merker på anklene og håndleddene.
Det gjorde meg sint. Hvem hadde gjort det?
Jeg fant ut at de ikke hadde oppvarming eller kjøleanlegg.
De bandt dem rundt håndleddene og la pledd over dem om natten,
så de holdt seg varme.
Det var så mange babyer og for få barnepiker, så de gjorde sitt beste.
Det var en vekker
å innse hvor hardt de jobbet med det lille de hadde.
Jeg lurer på hvor godt kjent de kunne bli med hvert barn,
for det var så mange barn.
Jeg vil bare vite hva de følte
når de så alle de barna.
Ja, var det meningsfylt med hvert barn,
eller tok de avstand med vilje?
Og jeg forstår ikke.
Hvordan vil de kjenne deg eller huske hvem du er?
-Husker du henne? -Ja, jeg tok meg av henne.
Det er sånn hun ser ut nå.
Er hun høy?
-Ja. Hun er høy. -Jeg så det på bildet.
BARNEPIKEN TIL SADIE
Hun har langt hår, som mange utenlandske jenter.
Akkurat. Langt hår.
Da du var barn, tenkte du på hva du ville gjøre i fremtiden?
Ikke egentlig.
Folk fra landet har ikke drømmer.
Jeg kan ikke skrive.
Jeg sluttet på skolen i andre klasse.
Hvorfor det?
VI var fattige med så mange barn.
Ingen penger.
Livet er mye bedre nå. Vi kaster til og med restemat.
Så du husker henne.
Ja, jeg husker mange av dem.
Hun var tynn da hun kom.
Det var iskaldt den dagen.
En forbipasserende fant henne på fortauet
og kom med henne til oss.
Jeg matet henne forsiktig i armene mine som om hun var min egen.
Jeg oppdro henne og måtte sende henne bort.
Vi barnepiker… Vi er ikke kaldhjertet.
Hjertet mitt blør hver gang jeg må sende bort et barn.
De blir sendt så langt bort. Hva skjer med dem, tenker jeg.
DNA-resultatene har kommet.
Dessverre var ingen en match.
Det var et skudd i mørket.
Jeg er fortsatt veldig skuffet.
Ifølge DNA-rapporten, så er ikke kvinnen din biologiske mor.
Jeg tror at dere en dag vil klare å finne dem.
-Jeg tror også det. -Ja.
Disse foreldrene vil vite hva som skjedde med barna deres.
Kvinnen som eier klesbutikken.
-Og… -Ja, barbereren?
Ja. Ifølge DNA-firmaet,
så er kvinnen ikke din biologiske mor.
Det er synd at jeg ikke fikk det til nå.
Men jeg fortsetter å lete
og undersøke for å finne dine biologiske foreldre.
Jeg så på en serie som het Fresh Off The Boat.
Jeg forestilte meg at foreldrene mine så litt ut som dem.
Noen ganger spiller jeg scenarioer i hodet, som en stor, dramatisk scene.
Jeg gjør det mye.
Jeg har gjort det
når jeg har tenkt på å møte foreldrene mine fra Kina.
Det hadde vært fint om de dukket opp.
Litt som at det er fint å vinne i lotto,
men det skjer nok ikke.
Jeg er på vei til paret som jeg trodde kunne være foreldrene til Sadie.
Hallo?
God morgen! Har du spist frokost?
Det er viktig å si det til familien direkte.
Hei! Fint å se deg, Mr. Xu.
Når var jeg her første gang?
I oktober.
Jeg kom for å vise dere prøveresultatene. De er her.
De viser at deres DNA
ikke matcher jentas.
Dere kan ta en titt.
Jeg skal fortsette å lete.
Siden DNA-et deres er på laben,
så er det slik at om datteren deres tar en DNA-prøve,
så kommer det en match.
Det går bra. Vi gir ikke opp.
Jeg vet at det er vanskelig for deg, tante.
Jeg fortsetter å lete.
-Hvordan går det? -Bare bra. Og med deg?
Ganske bra. Er du klar?
Du vet… Jeg tror det. Kanskje?
Det vil nok røre i ganske mye greier.
Ja, ikke sant?
Jeg drar om en uke fra i går!
Vet dere hva?
Jeg skal ta manikyr før jeg drar til Kina,
for jeg tar bare manikyr før store begivenheter.
Jeg lærte å si "godt nytt år" på kinesisk. Det er Xīnnián kuàilè.
Det blir så gøy.
Det er også litt morsomt at vi ikke har møttes.
Vi kjenner hverandre, men vi skal også møtes for første gang,
som er litt merkelig.
Jeg vet ikke hvor rommet vårt er. Ok.
-Herregud, hallo! -Hei!
Beklager.
Jeg holdt på å låse meg selv ute av rommet.
-Hvor… -Det er ingen 2403.
-Hva med den veien? -Ja, der.
-Herregud! Hallo! -Hallo!
-Går det bra? -Hei!
Bare bra.
-Ja. -Hvordan var flyturen?
-Fin. -Når kom dere i går kveld?
Kanskje 22:30?
-Hei, Sadie! -Hallo! Fint å endelig møte deg.
Ja. Fint å møtes i virkeligheten.
Jeg vet det!
Hvordan smaker stjernefrukt?
-Vil du ta min? -Ja.
-Herregud, er det det? Så vilt. -Ja, se. Der er det.
Vår første "jul-nukka"-feiring med søskenbarna, sammen.
-Hør, hør! -Ok, la oss…
Lily!
Knekk opp et egg på hodet La plommen renne ned
Knekk opp et egg på hodet La plommen…
Gratulerer med dagen!
-Så mange trappetrinn! -Vi løper om kapp!
-Hvordan bøyer vi oss? -Sånn.
Jeg har ikke kjæreste. Jeg har en venn som er en gutt.
Jeg ble vennesonet, så…
-Du ble vennesonet. -Ja.
Han kom bort til meg og sa: "La oss bare være venner."
Jeg sa: "Det er greit."
-Hva med deg, Lily? -Ingen.
Chloe?
Jeg har ikke kjæreste.
Hva vil det si?
Hva sa hun?
Hun sa: "Jeg har ikke kjæreste."
Du ble funnet på Two Bridge.
Hvor ble jeg funnet, i Huazhou?
Huazhou.
-Hva med henne? -Var det ikke…
Nei, hun var på samme barnehjem, sant?
Se på de søte klærne.
-Hvem er det? Chloe. -Det er meg.
-Ja. -Så søt.
Herregud, Chloe! Du ser ut som James Charles!
-Vent, er det reklamen hennes? -Å nei! Hva for et bilde er det?
Så morsomt.
Om jeg så de bildene, hadde ikke jeg tatt meg tilbake heller.
Kan du lage en ny reklame?
Herregud!
GOD JUL
Jeg elsker de. De ser så myke ut.
-Er de mine? -Har du sett… Europa…
-Takk! -De var fine!
-Så søtt! -Herregud.
Kjære vene.
-Det er en stor dag for dere i dag. -Ja.
Er dere klare?
Jeg tror det. Jeg vet det blir så mange følelser i dag.
-Hvordan går det med deg? -Jeg er litt nervøs.
Jeg ser bare for meg møtet med barnepiken min.
Takk.
Bare det å være her, vekker mange følelser.
Ting er så annerledes nå enn jeg trodde de ville være da jeg fikk Sadie.
Du er ikke den familien som du trodde du ville gi henne.
Jeg er redd jeg ikke ga henne det livet jeg lovte henne.
Jeg tror ikke den moren ville la henne bo i et delt hjem.
Skjønner du?
Moren lurer vel på hvor hun er, om hun er lykkelig.
Hvordan ser hun ut? Hva liker hun å spise?
Det går fint med meg.
YANGCHUN BARNEHJEM
Er det som før?
-Har du… Hvilken er… -Det er… Ja, det er veldig likt.
Sadie var i det hvite bygget der.
Det hvite bygget var det originale.
Det er barnepiken!
Hallo!
-Barnepike Li. -Er det deg?
Barnepike Li. Ja, vent.
Det er meg. Jeg skjønte det ikke først.
Det er lenge siden, men hun så annonsen på nett,
og hun så dette bildet, og så kjente hun dere igjen.
Ja, hun holder deg.
Først vasket jeg bleier.
Så begynte jeg å ta meg av babyene fra 2001 til 2005.
Når kom Sadie til barnehjemmet?
Tidlig i desember.
Hun hadde ikke pene klær, sånn som de andre babyene.
Hun veide ikke mer enn 2,2 kilo.
Hun visste masse om meg.
Ja, hun var en del av livet mitt.
Det føles som et helt tidligere liv.
Hun er ikke datteren min, men jeg oppdro henne til hun ble adoptert.
Du er så søt.
Det er synd at du ikke finner moren din.
Fortsett å kikke for oss.
Fortell om noen tar kontakt.
Sadie bodde her før, ikke sant?
Ja, i dette rommet.
Sengene sto nedover her, rundt her og så i midten.
Hvor mange barn i dette rommet? Husker du det?
-I dette rommet alene, minst 12. Ja. -Minst 12?
Får jeg holde en baby?
-Ok. -Hodet, Sadie.
Hold hodet høyere.
Du må holde under hodet. Sånn, ja.
Det føles ikke virkelig at jeg kom herfra, helt ærlig.
Alle sier at det er mitt hjemsted, men jeg husker det ikke.
Jeg kan ikke tro at jeg var et av de barna der inne.
Jeg føler at jeg går gjennom en film,
men så tenker jeg: "Nei, dette er virkeligheten."
Det er vilt å tenke på at jeg ble tatt med til denne gata,
og så tatt med tilbake, 16 år senere.
Ha det bra!
Ha det!
De sa at hun ble lagt i en pappeske.
Jeg vet ikke om buskene var her da.
For vi sto… Men det var rett ved dette treet.
-Hvilket? Dette treet? -Det treet.
Det var der Sadie ble funnet.
Ved dette treet, i en pappeske.
Den forelderen sto nok og fulgte med og ventet.
Skjønner du?
For du ble funnet tidlig på morgenen, før klokken 7.
Før det ble travelt, men de la deg her så folk ville finne deg med én gang.
Så du ikke ble kald. Jeg tror du var svøpt i en jakke.
I en regnjakke for voksne eller noe.
Det er mye å se på én dag.
Da jeg gikk i fjerde klasse,
så skrev jeg ned følelsene mine på små lapper
og puttet dem oppi en flaske.
Helt til jeg en dag er klar for å knuse den.
Det var sånn jeg håndterte det.
Jeg undertrykket følelsene mine og la dem bort.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal takle det nå.
Vi er på vei til Huazhou barnehjem,
som var der Lily og Chloe kom fra.
Vi skal møte barnepiken til Chloe på barnehjemmet.
Hun skal gi oss en omvisning der.
Ja.
HUAZHOU BY BARNEHJEM
Takk for at dere tok med så mange gaver til barna.
CHLOES BARNEPIKE/BARNEHJEMSSJEF
Li Lan er fantastisk.
Hun tok seg av meg til jeg var halvannet år.
Hei, vennen.
Hun jobber der ennå.
Det er her barna bor.
Hallo, alle sammen.
Hils på søstrene deres.
Hun studerte medisin i helgene
og var barnepike resten av uken.
Hun er sjefen på barnehjemmet nå.
Det er utrolig at Li Lan husker meg,
for hun måtte ta seg av så mange babyer,
og hun tar seg fortsatt av babyer.
Jeg aner ikke hvordan hun husker alt.
Hvor mange babyer tok du deg av den gangen?
Det var flest etter 2001. Over 200 barn.
Forholdene på barnehjemmet var ikke ideelle.
Vi hadde bare to sykepleiere og ingen leger.
Det var mange babyer.
Vi kunne ikke ta dem med på sykehus når de ble syke.
Det var ingen lege, så vi hadde ikke reseptmedisin.
Jeg begynte å studere medisin i 2002.
Hun ga meg vaksinen min.
Jeg ga henne vaksine. Jeg gjorde det på alle barna.
-Gråt jeg mye? -Nei.
Er det sant?
Hun gråt bare da hun ble vaksinert. Hun pleide ikke å gråte.
Hun var utadvendt og livlig.
Hvor gammel var Chloe da hun kom til barnehjemmet?
Vi tror hun ble født den dagen.
Hvem tok henne med til barnehjemmet?
Det måtte ha vært det lokale politiet.
Hvorfor gråter du, vennen?
Det er mye.
Skal jeg gi deg en klem?
Hun var det nærmeste jeg hadde en mor på den tiden.
Det var liksom…
Det er fint å vite at hun var glad i meg
og kunne ta vare på meg blant hundrevis av barn på barnehjemmet.
Det er bare så stort,
og hun tok vare på meg,
og jeg vet ikke hvordan det er å…
Jeg vet ikke.
Er Lily her inne?
Det går bra, lille venn.
Jeg er glad vi gjør det med Sadie og Lily,
for vi har hverandre.
Jeg har ikke kjent dem lenge,
men det er bare… Jeg vet ikke.
Det er noe ubetinget. Du vet at de vet hvordan du har det.
Du må ikke forklare det for dem.
Det går bra.
Sånn, ja.
Yang Mudi!
Hun heter Yang Mudi.
-Yang Mudi? -Yang Mudi.
Barnepike Yang.
Hei!
Hallo, tante.
-Dette er Lily. -Jeg kjenner henne igjen.
Det er moren hennes.
BARNEPIKEN TIL LILY
Kan du si hvor lenge Lily bodde her?
Jeg oppdro henne til hun ble adoptert.
Når det var for mange babyer, så hadde vi dem hjemme til de ble sendt bort.
Hvor mange barn bodde det her?
Noen ganger flere enn 10, andre ganger noen få.
Du bodde på det rommet.
Hun sier du bodde på det rommet.
-Dette? -Du bodde på dette rommet.
Du var her.
Hun var en rampete jente. En liten skøyer.
Bestemoren min pleide
å kile henne og kalle henne "bolle".
Bestemoren hennes ertet deg
og tullet med deg hele tiden.
Hun sa du hadde et stort, rundt ansikt. Og du heter Mei-Bao, sant?
På kinesisk høres det ut som Miànbāo, som betyr "brød".
Hun sa "det store brødet" når du gråt.
Så hun… Bestemoren hennes…
Hvordan var det å ta farvel med Mei-Bao?
Jeg var trist for at hun gråt.
Da jeg la henne i morens armer, så gråt hun mye.
Jeg oppdro henne og ble glad i henne.
Lily og moren har med dette til deg.
Tusen takk.
Tante, åpne den og se hva som er oppi.
Kan du hjelpe meg?
-Beklager. -Kan du?
Det er noe som er mitt, som var veldig spesielt.
Jeg ville du skulle ha det.
Denne gaven betyr mye for henne.
Jeg skal alltid ha det med meg.
Hun vil gå med det hver dag.
Alltid.
Jeg vil takke deg så mye for at du tok så godt vare på henne.
Og for at du ga henne til meg,
for hun er en sann glede.
Jeg er takknemlig for at hun oppdro henne til å bli så flott.
Hun vil også takke deg for at du tar vare…
Du tar vare på henne og gjør…
Hun er så fin nå. Og så stor.
Jeg så at hun hadde tårer i øynene. Det var da jeg ble rørt.
For det viste at hun brydde seg om meg.
Jeg vet at hun gjør det.
Så…
En, to, tre.
De første månedene i mitt liv var et mysterium.
Jeg tror det hjelper mye å være her.
Takk.
Vi skal til byen Yangmei.
Du ble funnet i et offentlig bygg i den byen.
Vi drar dit og går rundt.
Så skal familien som kunne være din biologiske familie
komme bort, og jeg gir dem resultatene,
-som ikke matcher. -Ok.
Den familien ville finne barnet sitt,
og den søsteren, jenta jeg pratet med,
hun vil finne søsteren sin,
den jenta.
Vil du bli med meg?
Du må ikke komme om du ikke vil, men…
Jeg vet ikke. Det er et stort spørsmål.
Ja.
Jeg vet virkelig ikke.
Jeg må si at denne familien blir takknemlig for å møte oss alle,
og spesielt deg,
for selv om du ikke er deres biologiske datter,
så føler de en tilknytning til deg, for våre familier
har like historier
og kjente press fra samfunnet
til å gi fra seg datteren sin, og selv om du ikke er datteren deres,
så er det en forbindelse til noen som vet den andre halvparten av historien.
Ja.
Jeg synes vi skal dra.
-Men de blir med meg, sant? -Ja, vi blir med, alle sammen.
Er det det bygget der?
Dette er det offentlige bygget.
Du ble lagt igjen på trappa ved inngangen til bygget.
Chen-familien bor her nede. Jeg går inn først og prater med dem.
Hallo!
Hva lager du, Chunjiao? Jeg har ikke sett deg på så lenge!
Hvorfor lager du så mye mat?
Fordi vi får besøk av over 20 folk.
-Kommer arbeiderne i dag? -Ja.
Mr. Chen!
La meg vise deg rapporten.
-Sett deg ned. -Det går bra.
Det viser seg at DNA-et ikke matchet.
Det var ikke en match, nei.
Chunjiao?
Prøveresultatene viser at DNA-et ikke matchet.
Matchet ikke?
Så Lily er ikke lillesøsteren din.
Hun er ikke det, nei.
Jeg vet at dere vil finne henne i fremtiden.
Selv om jeg ikke vet når, så tror jeg at det er mulig.
Etter hvert som teknologien utvikler seg,
så blir DNA-prøver mer og mer vanlige.
Jeg vil ikke dvele ved det. Vi kan ikke gjøre noe.
Det er det det er.
Uansett så er Lily her i dag med søskenbarna sine.
-Jeg lurer på om hun er velkommen… -La oss møte henne.
Hun tror at skjebnen brakte henne hit.
-Det er greit å møte henne. -Ok.
Jeg gir beskjed til henne.
Det er en søt baby.
Så søt.
-Lily. -Jeg kjenner henne igjen.
Hei. Dette er Mr. Chen.
Hei!
Mr. Chens datter.
Dere ligner veldig.
Ligner hun på meg?
Litt.
Hallo, frøken.
Hun vil gi deg honning.
-Takk. -Om dere vil, kan jeg hente mer.
Den ser god ut.
Kom tilbake til Kina når som helst.
Dette er Mr. Chens kone, moren.
Hun ligner på datteren min, som på bildet.
Øynene hennes er som mine.
Men hun er ikke vår. Jeg kan ikke gjøre noe.
Jeg har flere venner som har adoptert barn fra Kina,
og de er veldig høyt elsket av foreldrene sine.
Jeg håpte på at hun var vår. Men det er som det er.
Det avhenger ikke av hva jeg sier.
Vi må dra, Mr. Chen.
-Ok. -Takk, Mrs. Chen.
Tusen takk.
Ha det.
Ha det, Chen.
Ha det!
Ha det.
Jeg så at han var trist.
Han fikk tårer i øynene.
Han holdt igjen, for han er mann.
Han kan ikke gråte.
Det å treffe Mr. Chen var helt ærlig det vanskeligste jeg noen gang har gjort.
Jeg så at han var så trist.
For at vi ikke matchet.
Men jeg var glad jeg fikk gjøre det.
Jeg fikk en bedre forståelse av mine biologiske foreldre.
Jeg ser det fra deres ståsted.
Ingen foreldre hadde bare gitt fra seg barnet sitt.
Og…
Jeg vil si at det hjalp, egentlig.
Jeg så hvor mye den familien ville finne barnet sitt,
og hvor knust de ble da de ikke fant henne.
Jeg håper at mine biologiske foreldre leter etter meg, som denne familien.
Det var en eksepsjonelt sterk opplevelse for oss alle.
Alle burde vite at deres foreldre var veldig glad i dem,
og var knust over å gi dem fra seg, så…
Vi er ikke halvveis engang! Vi går opp til muren.
Vi kan prøve å gå synkront.
-Klar? Høyre, venstre. -Synkront.
Høyre, venstre.
Hvordan har Chloe så mye energi?
Kom her! Det er så pent!
-Legg ut noe. -Ja.
Det er så fint.
Jeg er stolt av dere.
Dere klarte det.
Ja.
Man må ha masse mot for å komme tilbake og finne historien sin.
-Jeg vet det er vanskelig. -Ja. Takk, Liu.
Takk.
Sadie, er det første gang du ser snø?
-Ja, egentlig! -Jeg ser det.
VELKOMMEN HJEM, LILY
Timen begynner.
Hva er din nasjonalitet?
Jeg er kinesisk.
Det er fire personer i familien min.
Faren min er forretningsmann.
Moren min jobber ikke.
Søsteren min studerer på college.
Ok. Utmerket.
Vi må gjøre alt fra 54 til 58 i "B".
Jeg kommer ut av det.
Sadie Mangelsdorf.
Definisjonsstil, forberedende språk og komposisjon.
Da jeg var åtte år,
så jeg filmen To på rømmen for første gang.
I filmen ble barnet tatt fra foreldrene sine som ung.
Til slutt så blir hun lykkelig gjenforent med sin bortkomne familie.
Som alle mennesker, håper vi alle på en eventyrlig slutt når vi ser disse filmene.
Så innså jeg noe.
Jeg kan ha lett etter feil familie.
Familie er de menneskene som gjør en innsats for å stille opp.
-Hei! Gud, jeg har ikke sett deg på… -Hei!
De kjenner, elsker og godtar meg som den jeg er.
Kanskje det er bedre at visse ting blir igjen i eventyrene.
Jeg har farget håret i ulike farger.
Det er rosa igjen, men da jeg vasket det,
så ble det vasket ut, og jeg tror det er rødt!
GUANGDONG-PROVINSEN
Hallo, tante.
Her er rapporten.
Den må være negativ.
Hvor er navnet mitt?
Det er her.
Se.
Det står "match".
Du matchet ikke med Sadie, men med en annen jente født i 2000.
Hun heter Amanda Phillips.
Ligner hun på meg?
Jeg synes det.
Hun snakker engelsk.
Unnskyld?
Hun snakker engelsk.
Jeg kan ikke engelsk.
Hei! Jeg heter Liu Hao.
-Hallo! -God kveld.
En av kvinnene vi tok prøve på, viste seg å være din biologiske mor.
Ok.
Ok!
Jeg skjønner at du må ha tusenvis av spørsmål i hodet.
Fikk hun bare døtre? Vet du hvor gamle de er?
Den andre er 23, den første er…
Tekst: Ekaterina Pliassova