Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Бабусі й дідусі.
Історія того, як вони зійшлися,
сповнена наполегливості.
Питаєш в бабусі: «Як ти зустріла дідуся?»
А вона: «Спершу він мені не подобався,
але він був наполегливим і тепер ми разом».
Ніхто ніколи не питає в неї: «Чому дідусь тобі не подобався?»
Вона б: «Він мене до смерті лякав.
Дивився на мене, облизуючи губи.
Це мені не подобалося. Некомфортно було.
Але мій чоловік помер на війні, а твій дідусь був наполегливим.
Дев'ять місяців по тому народився твій дядько Тед».
Жінок просто перемикає.
Ми: «Якщо він мене дістає, значить, певно, любить».
«Він смикав мене за волосся в дитинстві. Точно любить».
Навпаки це не працює.
Жінкам так не можна.
Дівчата в таких випадках одразу дивні.
Написала хлопцю двічі: «Легше, психована».
«Яка психована».
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Ми в Чарльстоні.
Так!
Ми в передмісті Далласа. Це зветься «чизлайном».
Я пукнула.
-Що таке? -Дозвольте постискати…
Скільки годин ми на майданчику?
Дитячі напої.
Дякую, народ.
Так.
Це третє. Префікс…
Люди, швидше.
На тиждень вже все.
В Сиракузах так холодно.
Ти сказав, що закінчиш юридичний, Джек.
Ти сказав, що створиш власний бізнес, Джек.
Ти навіть посуд зранку не помив, Джек.
Гадаєш, розумніший від мене?
«Розумніший за мене». І я не думаю, я знаю.
Чудово. Дякуємо.
Що смішного?
Перераховувати треба швидше.
«Не закінчив юридичний, не створив бізнес».
«Посуд не помив». Правило трьох, треба швидко.
І тут Джек мільярд разів сказано. Це що одруківка?
Жарт нормальний.
Якщо це можна назвати жартом.
Ви зі стендапу? Нові в акторстві?
-Ні. -Ви, певно, старуваті.
-Персонажу має бути 35. -Так.
Мені 34, тож…
Ой-ой.
Гадаю, досить.
-Дякуємо, що прийшли. -Так.
-Добре. -Дякую.
-Дуже дякую. -Дякую.
Дякую.
-Гаразд, я подумав. -Що?
Що якщо змінити жарт так, як вона сказала?
Так. Від тебе звучить переконливо. Вона грубіянила, але так.
-Дякую. -Дякую.
Боже мій! Андреа!
-Привіт, Серено. -Гей.
-Привіт. -Звучало дуже добре.
-Удачі. -Дякую.
Обійми мене. Рада бачити.
-Страждаєш на ТБ, так? -Боже мій.
У вас є єдина дівчина,
яку ви б не хотіли зустріти, коли вам погано?
Байдуже, знаєш? Бла-бла-бла.
Серена Холстід, моя улюблена!
-Привіт! -Бувай!
Ми з Сереною переїхали до Лос-Анджелесу майже водночас.
Коли я пішла в стендап, вона була успішною акторкою.
Вона була всюди, в кожному шоу.
А говорила так, що хотілося вуха відірвати.
Твої діти в «Інсті»? Симпатяжки.
-Такі милі. -А ти в тому костюмі? Мета в житті.
І я знаю, не можна жінці засуджувати інших жінок,
але байдуже, ми всі так робимо.
«Гаряча сусідка»?
Я не ідеальна, а вона бісить,
але ця історія не про неї.
Марго, я була жахлива.
Мережа перевезла мене першим класом на п'ятихвилинне прослуховування,
а я облажалася. Я з'їм все на тому літаку.
Вип'ю відро соку і заїм тонною печива.
Знаєш, що найкраще?
Я 45 хвилин простирчала в трансбезпеці,
бо жінка переді мною загубила посадковий талон.
Вона умудрилася загубити його між реєстратурою та металошукачем.
Маю ідею: завантаж застосунок.
Або купи сумку з замком,
чи бананку, або з дому не виходь.
Знаєш, як має бути? Якщо затримуєш посадку — ти терорист.
Агов. Ви загубили.
А це вже соромно.
Якщо почати з початку, скажу чесно,
історія не про кохання з першого погляду.
Як на мене, він був схожий на менеджера «Brooks Brothers».
Дякую.
Чорт.
Що? Ні, впустила штани.
Посадка на рейс 1212 до Лос-Анджелеса. Відбувається посадка.
-Перепрошую. Можна… -Ні, ви вже випили три соки.
Достатньо.
Боже.
Привіт.
«Відносність до ступеня…»
Привіт.
Пропорційність.
Заждіть, ні. Заждіть, так. Ма-лина. П.
-Прихована П. -Прихована П.
Прихована П.
Я Деніс.
Андреа.
-Привіт. -Привіт. Радий знайомству.
Так. Так, «навзаєм». Так люди відповідають.
Приємно познайомитися. Дякую за квиток.
Не знаю, що за дурепа може його так згубити
за хвилину, але це іронічно.
Аеропорти жахливо впливають на людей. В поганому плані.
Мій найгірший план — це кастинг в Мідтауні.
Заждіть, ви ж комедіант, так? Андреа Сінгер?
-Без автографів. -Я вас вже бачив. Круто.
Вибачте. Не в настрої.
У мене було найгірше в житті прослуховування. Все жахливо.
Ну, знаєш, кар'єру в шоубізі
надзвичайно важко побудувати, Андреа.
-Так, Деніс, я це знаю. -Ти можеш пишатися.
Відношення самопроголошених коміків до тих, хто заробляє цим на життя,
як мені здається, дуже непропорційне.
До речі про пропорційність.
Хороша думка.
А ти з чим працюєш?
Геджеві фонди.
Це весело?
Як акторство. Треба, щоб люди вірили, щоб продатися.
Треба, щоб люди вірили: мені можна довірити гроші.
-А можна? -Залежно від кількості випитого.
Якщо гарно говориш, вчився в престижному ВУЗі,
більшість віддасть тобі гроші.
Що? Не може бути?
Це як раз причини комусь не вірити. Я тобі не вірю.
Чудове рішення. Твої інстинкти комедіанта не підвели.
Перепрошую.
Алло?
Я зазвичай з людьми на літаку не говорю,
та він здавався нормальним бухгалтером, що любить місіонерську позу.
Поговоримо пізніше. Бувай. Люблю.
-Моя дівчина Касандра. Вона модель. -Добре влізла.
Вона не зможе зустрітися, її зйомки пересунули.
-Знову. -Ненавиджу таке.
-Чогось вип'єте? -Чисте віскі.
Якщо маєте «Blue Label», то його. Якщо ні, налийте і не кажіть.
-Андреа? -Журавлиново-яблучний сік.
Ясно.
Не п'єте до 5:00? Що ж ти за комік?
-Маєш чоловіка чи хлопця? -Ого. Який перехід.
Я попросила одного хлопця забрати мене.
Побачимо, чи Кейден знайде хвилинку.
Кейден. Звучить як вражаючий співрозмовник, Кейден.
Так, відповідний суперник моделі Касандрі.
Справедливо.
-Коли у тебе наступний виступ? -Сьогодні в «The Comedy Store».
Чорт, сьогодні?
А у мене захід для випускників Єлю.
-Що за Єль? -Єль це такий престижний ВУЗ…
Я приколююся.
Я знаю, що таке Єль. Мій кузен Брет Корчран там вчився.
-Ви десь одного віку. Не знайомі? -Звучить знайомо.
Заклад великий.
Плюс я більшість часу грав у гольф і пив, тож…
-Ось так. -Дуже дякую.
-Це вам. -Ого.
Де ми там в кросворді?
Гаразд.
Зустріти нормального хлопця складно.
На мені вже ярлик надто сильної.
Але чому? Що тут сильного?
Бо я не падаю на вулиці,
не називаюся «штучкою» в Instagram?
Я відлякую тим, що не шукаю конкретних порад в гороскопі?
Так.
Я відлякую?
А що вас більше відлякує?
Я, в такому стані, чи думка про те, що варто збрити волосся з шиї?
Це вас лякає?
«Всі взнають». «Я буду вразливим».
Вітаю в житті жінки, яка робить будь-що.
ОСНОВНА ЗАЛА АНДРЕА СІНГЕР — 21:00
СЕРЕНА ХОЛСТІД «ГАРЯЧА СУСІДКА» - З 4 ЛИПНЯ
Що з тобою таке сьогодні?
Ти маєш спілкуватися з письменниками,
а не нити у мене в барі, псуючи настрій.
Не хочу я спілкуватися. Ти мені подобаєшся. І твій бар теж.
Мені подобається сидіти в тебе з поганим настроєм.
-Ось. За мій рахунок. -Дякую.
Він такий гарячий, мені аж погано.
-Він жахливий. Я його звільню. -Он як.
Тобі треба змінити підхід.
Годі так засмучуватися через все.
Знаєш, що я в тобі завжди поважала?
Що ти не була повернута на шлюбі.
Ти не переживала, що не досягла всіх цілей до 35.
Ого, комплімент починався чудово, а потім…
Я кажу, що в тебе все добре.
А ще, що мені 35.
-Так? -Мені 34.
Справді? Бо виглядаєш на 35.
Жахливі 35.
-Типун тобі. -Я правду кажу.
-Бо ти п'яна. -Так точно.
Дякую, капітане. Як тебе там називати.
Контрадмірале. Люблю тебе. Піду на шоу.
…а їх там навіть не було.
Дякую. У мене все. Гарної ночі.
«МІСЦЕ ДЛЯ ЖИВОТА» АНДРЕА СІНГЕР
Привіт.
-Вибач. Жінки часто так. -Ні. Вибач… Ні…
-Деніс. -Деніс з літака. Звісно.
-Ти прийшов. -Ти запросила.
-Точно. -Так.
Я часто запрошую, рідко приходять.
-Рада бачити. -Навзаєм.
-Гей. -Вітаю.
-Твоя дівчина прийшла? -У неї зйомки сьогодні.
Вона хотіла б потім випити. Можна тебе пригостити?
-Добре, звісно. «Захід сонця Марго». -Супер.
-Як Кейден? -У мене багато Кейденів.
-Треба точніше. -Добре…
Андреа, кажу тобі,
Джайлс кидає в нього купу грошей
і каже: «Байдуже. Беру обидва».
Не може бути.
Моя дівчина не прийде. Чудово.
Справді? Це ще годину тому було ясно.
За все та ще більше.
-Добре. -Гаразд.
-Будьмо. -Дивний тост.
-«Бреуг». Вражає. -Дякую.
Ми з татом провели останнє Різдво
на винокурні Джеймсон в Ірландії.
Як сумно.
Так.
Андреа сказала ви в геджевому фонді працюєте. Я сама з акціями бавлюся…
Мені підказали, що «One World Communications…
Вам його не треба. На вигляд як успішна компанія,
але страховики жахливі. Лише обличчя рятують.
Він був якийсь чарівний.
Я ще не бачила, щоб хтось одночасно був пафосний і скромний.
А ще він був дещо п'яницею.
Можу поділитися нашими з друзями ідеями.
-Певен? -Я…
-Гадаю. -Добре.
-Наче, певен. -Він певен.
-Де ти живеш? -Саме збираюся купити дім.
В Беверлі-Гіллз.
Круто.
-Цей білборд каже: «йди до біса». -Цей?
Так, найкращий білборд.
В центрі Голлівуду на паралельній вулиці.
Куди б не їхала, його видно.
У тебе той білборд і всі тебе знать.
-Я буду на ньому. -Я вже уявив.
Це я завжди не там, чи вони не на тому боці вулиці?
-Сумніваюся, що це ти. -Гаразд. Добраніч.
Скажи Касандрі, що вона пропустила п'янку.
-Звісно. -Добраніч.
Гаразд.
-Добраніч. -Добре.
Як тобі це?
Я так і не зустріла Касандру. Він замовк про неї.
Думала, або вона жахлива, або його кинула
і він не хоче про це говорити. Ми почали частіше тусуватися.
Я раділа, що маю друга, окрім Марго, з яким можу бути собою.
За вірних друзів!
Вражає.
Будьмо.
Він не був схожий на місцевих хлопців.
Елегантніший, вишуканий, незвичний,
майже екзотичний. Якщо біле взагалі може таким бути.
О так. Ці чудові.
Я комік, тож бувають дивні часи.
Важко знайти друзів, які також доступні нерегулярно, як і я.
А він був таким терплячим.
«Хороша людина з хорошого місця, знаєш».
Може, Марго дала корисну пораду.
Може, справді треба було змінити підхід.
Чим довше разом, тим краще мені було.
Ми постійно відвисали.
Але, попри все, я завжди була тут.
-Ти австралійка чи британка? -Жодне.
Гаразд, а в описі пишуть,
що треба бути милою, як Серена Холстід.
Тоді хай її й наймуть.
Нам завжди було весело разом.
Ми насолоджувалися.
Але сказати, що фізично він мене не приваблював —
це м'яко сказано.
Він не був некрасивим.
Він мав шарм, коли був одягнений.
Як можна бути спокійною?
Він був високим, не слабак, але й не у формі.
Він просто не був, не знаю, красунчиком.
Може, це й жорстко, але чоловіки судять жінок
щосекунди за тими ж стандартами.
В Денісі мені подобався Деніс.
Ярлик на нас не повішаєш. Ми були друзями. Просто друзями.
Про що це шоу?
-Тобі не сподобалося. -Ні. Просто хочу зрозуміти.
Про кадета. Вона людина, але брехнею потрапляє
до космічної академії прибульців і показує там найкращі результати.
Це історія про людину не у своїй тарілці.
А ще бої в космосі.
Тому й бої в сповільненій дії.
Шоу зветься «Космічний кадет».
То це хтось написав
і продав комусь, хто вважав це хорошою ідеєю?
Так, на 30 епізодів.
Знаю, це жах, але я дуже хочу.
Це все змінить.
Я на п'ять місяців переїду до Ванкуверу на зйомки.
Я б побула серед інших авторів,
створила щось конкретне.
Не була б сама. Було б круто.
Можна ще раз? Всю ніч не триматиму.
Я на стільки не лишився б. У мене побачення.
О, чудово. Круто. У мене теж.
Тоді звільнимо тебе. Зробимо ще раз.
І дякую, Денісе, дякую, за це.
Гаразд. Дубль два.
Важке питання.
Чи можна тусуватися з хлопцем,
якщо точно не плануєш з ним переспати?
-Ні. -Ні.
-Не можна. -Неправильно.
Але це ж хлопці. «Я збудився.
Що тепер робити?»
Дівчина ззаду з нажаханим виразом: «Це нормально».
Це нормально.
Бо так само багато хлопців зустрічаються з дівчатами,
не збираючись одружуватися. Раді згаяти ваш час.
Якщо ви домовилися, якщо ви чесні, ви скажете:
«Я не хочу бачити тебе голим, ні, дякую»
і він все ще хоче проводити час разом?
Ми всі дорослі, так?
Якщо ви чесні, все чесно.
А потім однієї ночі ти дуже напиваєшся.
Ти така: «Поцілуємося».
А виявляється, що він чудово цілується, а ти досі не певна.
Дякую, що допомогла справити враження.
Я лише за це переживала,
аж ніяк не про жахливих глядачів.
У нас столик. А ви куди?
Є ресторан для друзів.
-Він купив? -Так, я був на заході в Єлі.
Один з інвесторів благав нас прийти.
Треба бігти.
-Підемо. -Це його друг.
Агов.
-Ти баба зі сцени. -Так.
Дуже смішно, як на жінку.
Ось воно. Чудово повторюєш за Reddit.
-Дякую, що прийшли. -Вали звідси.
-Ходімо. -Ти така жорстка.
-Змусь мене, дівчинко. -Є проблема, сер?
-Зараз буде. -Знаєш що?
У тебе є хлопець, тому ти думаєш, що кумедна.
-Він не хлопець. Пішов ти. -Пішов я?
-Що з тобою? -Хочеш отримати? Хочеш, чорт забирай?
-Марго! Годі. -Я поб'юся!
-У мене чорний пояс! -Не круто.
Боже, щоночі.
-Я все з'їла. -Ще щось?
-Ми вже все. Чек, будь ласка. -Звісно.
-Моє лишіть, я трошки свиня. -Добре.
Вибач за те, що сталося.
Люди приходять на шоу, напиваються, забуваються,
забувають, що я людина.
Я хочу з тобою зустрічатися.
-Деніс… -Я подумав про це.
Я чудово доповню твоє життя.
З мене годі інших,
та й з тебе теж когось, окрім мене.
-Я склав список за і проти. -Ти таблицю склав?
-Тож? -Деніс, я не хочу.
-Поки. -Взагалі.
Я вже знаю тебе краще, ніж ти сама.
Я не відпущу тебе лише тому,
що не бачиш, як я тобі підхожу.
Ти не вирішуватимеш, що мені краще
-бо наче розумніший від мене… -За мене.
«Від мене».
І то не завжди.
Може й ні, але я кращий за інших хлопців, з якими ти зустрічалася.
Останній з них навіть
до дверей не підійшов, коли забирав тебе.
Він не міг кинути велик на вулиці.
Я знаю, що зроблю тебе щасливою.
Я тобі підхожу й у мене подарунок.
Деніс, ні, я не можу прийняти.
На щастя, зараз не доведеться.
Коли я пішов в салон по твій браслет…
-Що? -…там помилка з металом,
але все виправлять.
Якщо я захочу дорогий браслет, то сама собі куплю.
Хорошу підробку.
Це в тобі й чудово. Ти все можеш сама.
Сама закінчила коледж, побудувала кар'єру з нічого.
Воно й видно.
Ти така розумна і це так сексуально.
Якби я хоч якось міг стати частиною твого життя.
Ти така виняткова.
Дякую.
Ой, у тебе тут…
-Чорт. -Все добре.
-Дай погляну. -Мені шкода.
Вгадаю. Моя карта.
Карта «Deutsche Bank». Завжди кажу банку, що повернувся з Європи.
-Візьміть цю. -Візьміть.
Не сперечайся. Інакше я заплачу і влаштую скандал.
Ви її чули.
Дякую.
Як пройшла решта побачення.
Більше не побачимося. Щось не так.
Розумію. Деніс сказав, що хоче зустрічатися.
-Ось і все. -Ми досі друзі. Досі спілкуємося.
Нащо? Якщо так і буде, він думатиме, що має шанс.
Ми лише друзі. Він ходить на побачення.
Коли? Ви постійно разом.
Не знаю, байдуже.
Я можу зустрічатися з ким хочу і з Денісом,
якщо я про це чесна. Це справедливо. Це фемінізм.
Не починай.
Не кажи, що це фемінізм, бо робиш щось, з чим я не згодна.
Зажди секунду. Це мій агент. Алло? Так.
Гаразд. Дякую. Я передзвоню.
-Мені дали роль. -Роль!
Я в «Космічному кадеті»!
Боже мій!
Дев'ять років прослуховувань! Так, чорт забирай!
Нарешті мене хтось хоче!
Зажди. Це Деніс.
Вмикаю тебе на динаміку. Мені дали роль!
Це запис, який ми робили?
Так. Я їду до Ванкувера. Буду зіркою!
-Схоже, ми їдемо у Ванкувер. -Що?
Схоже, ти їдеш у Ванкувер. Вибач, щось з телефоном.
Передзвони, коли буде зв'язок.
-Це бісить. -Відсвяткуймо. Може в п'ятницю?
У п'ятницю не можу, бо…
у мене побачення.
-Він такий гарячий. -Добре.
Здається, кинув.
Кому яке діло? У мене роль!
«Blue Label» для леді.
-Дякую. -Не думав, що ти п'єш віскі.
-Раніше не пила. -Це вам.
Боже мій.
-Я наче замовляв з горілкою. -Це вона і є.
Можеш свою велетенську руку біля склянки поставити??
-Пооб'єктивую тебе. -Та ну тобі.
Порухай. Покажи.
Гарний напій. Ти тепер теж.
Можна я це виставлю?
Лише тому, що ти така мила.
Дякую.
Можна якийсь напій з горілкою, але не ось це?
Секунду. Привіт.
Ні, ти не заважаєш.
Що таке?
Ось.
-Виявили рано, так? -Ще проводять аналізи.
-Який рак у твоєї мами? -З якоюсь…
З якоюсь дивною назвою. Краніо…
-Краніо… -…фарингіома.
-Так. Звідки знаєш? -Вибач, я не хотіла усміхатися.
Я була медсестрою в шоу на «ABC» про хвороби.
-«Особлива медицина». -Ні.
Жахливо.
Таке собі.
Ти знаєш, як покращити мені настрій. Не вірю, що плачу перед тобою.
Знаєш, моя сім'я, ми ірландські католики, ніколи не показуємо емоцій.
Не знаю. Я єврейка. Ми дуже чітко їх висловлюємо.
Правильно.
Це дурня.
Ти була на побаченні. Я просто піду.
Ні. Ні, просто…
-Мені треба… -Сиди.
Лишайся.
Ти завжди підтримуєш.
Коли б я не подзвонила, коли хочу вийти
або поговорити, або для дурних прослуховувань.
Ти такий хороший друг. Я тобі рідко це кажу.
І у мене немає грошей, як у тебе,
немає старомодних порад,
але я знаю, як розважитися. З цим я тобі допоможу.
Випий це. З'їж це.
Я не думаю, що нам…
Спускайся на мій рівень. Інакше — нап'юся
і піду веселитися, а тебе покину.
-Добре. З'їж. -Увесь гриб?
Боже, ні. Не весь.
Гадала, ти ходив до коледжу. Трошки. Ну ж бо.
Їдемо в центр.
Може, хотіти бути бажаним — це по-людськи.
Може, переломним моментом було те, що він мені тоді сказав,
але в ту мить я не хотіла бути ні з ким, окрім нього.
Привіт.
Я хочу бути твоєю дівчиною.
Точно.
Почуваюся винною.
Чому? Тренуєшся, але не накачала верхню частину тіла?
Ні. Бо після стількох важких років
У мене є шанс, немає на що скаржитися,
нормальний хлопець.
Він не нормальний.
Ти як пташка.
Андреа, сюди. Дивись.
Перед ким вона кланяється?
Вітаю з «Космічним кадетом», мамо.
Я готувалася, та вирішили. що надто суперечить
темній, драматичній, напруженій ролі, яку я граю…
-Вона назвала мене «мама»? -Ти не так довго з ним зустрічаєшся.
Ще не бачиш недоліків.
Ти мало про нього знаєш.
Лише, що у нього хвора мати і він вчився в Єлі.
Ти помітила, що в нього завжди на все є відповідь?
То він тобі не подобається, бо розумний? Чому ти це все питаєш?
Молодець! Віднайшла внутрішнього бійця!
-Ти розтягувалася? -Завжди. Я першокласний атлет.
Треба остудитися. Ніколи не повертаюся до життя з гарячим тілом.
А я не розтягуюся.
Нова машина?
Я тебе привезла. Лише помітила?
Скільки кінських сил?
Не важливо. Я везу Деніса до Санта-Барбари на вихідні.
-Скільки на кілометр? Електрична? -Годі про це.
Познайомлю його з родиною. З Бретом.
Це великий крок.
-Це великий крок. -Так.
А це що?
Андреа, це чудово.
500 доларів коштують.
Що?
Зранку купила. Це Баккара.
Деніс казав, що його тато з тих склянок віскі пив.
Але 500 доларів?
Він би мені таке купив, але я встигла перша.
Заїдеш зі мною до нього на квартиру? Завеземо.
Я гадала, він давно будинок купив.
Ще не переїхав. Дивний рієлтор.
Жахіття з ним.
Ти не була в його квартирі, але він був у тобі?
Там купа речей. Він там спить і речі тримає.
-Він постійно у мене. -Добре.
Чому б не поїхати зараз?
Зробимо сюрприз.
Не подзвонимо, щоб він був там.
Буде весело. Поїхали. Швидко.
-Добре. -Давай.
-Чудово. Супер. -Добре.
Вона на вулиці Віста, біла.
Чи зелена. Чи цегляна?
-Знайдемо. Поїхали. -Добре. Супер.
Віста, 2005.
Не може бути.
Гадала, то квартира.
-Там нікого. -Ось.
Що? Ми полюємо на ведмедя?
Ти їси землю?
За мною.
Можеш поводитись як людина?
-Не зазирай у вікно. -Раптом, це не той дім.
Тоді швидко. Шукай відзнаки з коледжу.
-Боже мій. Ти Андреа. -Ого!
Андреа? Це захопливо. Привіт.
Ви коханки Деніса?
Що? Ні, ми його сусідки. Я Мегі, а це…
Леслі.
Раді знайомству.
Справді?
Привіт, Марго.
-Привіт. -Вона не моя дівчина.
-Привіт. -Привіт.
Допоможи.
У нас подарунок для Деніса.
Можете лишити нам.
-Супер. -Супер.
-Пупер.
Було весело. Дякую.
Добре.
Що це було, чорт забирай?
Що за дівки, чорт забирай?
-Я з тобою цього не роблю. -Не робиш чого?
Не кажеш, чому у тебе сусідки? Нащо тобі сусідки?
Так, нащо тобі гаряча сусідка?
Я не обговорюю цього. Бувай.
-Він кинув слухавку? -Кинув?
Я знала, що він дивний. Тепер підтвердилося.
Він зі мною так не говорить.
Може, мама щойно померла, а я подзвонила, не так говорила.
Не так говорила?
Ти купила йому склянки за 500 баксів, а в нього є сусідка,
яка ще й симпатична.
Ти це кажеш, бо хочеш з нею переспати,
чи ти кажеш, що він зраджує?
Ні, про себе. Ти знаєш, він з іншими не спить.
-Я не знаю. -Боже, він такий страшний.
-Тобі всі хлопці страшні. -І що?
Ти упереджена. Ось що.
-Ти вже зібралася? -Ти здурів?
-Що? -Прийшов, наче нічого не було?
Я після цього з тобою вихідні не проведу.
-Люба, ти все ускладнюєш. -Не клич мене любою, добре?
Не говори зі мною так, ніби я твоя 50-річна жінка, любий.
Ти уявляєш, як мені було ніяково
дізнатися, що ти живеш з жінками, про існування яких ти мені не казав?
Ти маєш рацію.
Добре.
Я збрехав тобі про будинок.
У мене він є. І вже давно.
Але там дивні прикраси? Не хотів, щоб я бачила?
Погані шпалери? Сантехніка?
Ні.
Розумієш, моя мама…
Добре. Заходь. Проходь.
Я забрав маму до себе.
Не хочу бути дорослим чоловіком, який живе з мамою,
але інакше про неї не подбаю.
-Я мушу бути поруч. -Звісно.
Вона не хоче почуватися пацієнткою, тому я лишив дім їй.
Коли кажу, звучить дико.
Ні. Ні, я розумію.
Мегі моя подруга з Єлю без грошей.
Вона нічого не досягла. Не як ти, не як ми.
Я плачу їй, щоб вона тримала там речі. Допомогаю подрузі.
А вона полегшує мені життя. Вибач, що вона не пояснила.
А Леслі… Леслі…
дивна.
Дуже дивна.
Вибач, що я не повівся, як дорослий і не був до кінця чесний.
Я повний ідіот.
Ні. Ні, все добре.
Тепер, коли твоя мама постійно тут,
-я можу її зустріти, бо… -Вона була б дуже рада.
-Справді? -Так.
-Я б привезла квітів. -Так.
Я побачу твій дім. То де він?
Беверлі-Гіллз.
-Але де саме? -Біля Догені.
-Це ж західний Голлівуд. -Ні, Беверлі.
Але де конкретно?
-Санта-Моніка. -Це західний Голлівуд.
Палм. Палм-авеню 1360. Беверлі-Гіллз, це точно.
-Добре. Легше. -Так.
-Ходімо. Заїдьмо зараз. -Справді?
-Так. -Я рада.
Може вже встала, а як ні — розбудимо.
Вона зробить чаю і все таке. Обожнює офіціоз.
Я не хочу заважати хворій жінці.
Вона зрозуміє, що я тебе кохаю, а для тебе це важливо.
Ти понад усе. Будуть затори. Поїхали.
Ні, годі. Я не якась балувана дівка, яка увірветься додому до твоєї хворої мами.
Підемо після подорожі.
-Затори точно будуть. -Маєш рацію.
То якщо все вирішено, підеш збиратися?
-Я зібралася. -Що?
Вже давно. Хотіла побачити, як ти з цим впораєшся.
Боже, кохаю тебе.
-Віднесу в машину. -Добре.
Зажди. Деніс…
ти отримав склянки?
Так. Дуже дякую. Вони супер.
-Такі, як у твого тата? -Точно.
-Так? -Алло, ти біля Деніса?
Ні. Як справи?
Перш ніж я це скажу, знай, я тебе люблю
і бажаю тобі щастя.
-Я подзвонила в Єль. -Нащо?
Останній Деніс Келлі, який звідти випустився не грав у гольф,
але був під судом за шахрайство.
Годі. Добре, вибач.
Я тебе люблю. І так, визнаю, це все дуже дивно
і будинок дивний, але він все пояснив.
Справді? Як?
Там справа з його мамою,
-і він зробив дещо дуже миле. -Люба.
Ти в нормі?
-Готова? -Так.
Так. Я передзвоню.
-Ходімо. -Добре, вже?
-Так. -Добре.
Покладемо сумки тут.
Дякую.
Гарно. Тут чудові рецензії на «Yelp».
Як звати твого кузена?
Лікар Корчран, але взагалі Брет.
Він вчився в Єлі. Я казала.
Він той ще брат. Привіт.
Ді-Дог. О так.
-Привіт. -Вперед «Бульдоги».
-Радий знайомству. -Так, чуваче.
-Брат-«Бульдог». -Так?
Радий знайомству. Андреа тебе обожнює.
Брет, тобі десять?
-Це Елі. -Привіт.
Привіт.
Чим займемося? Продегустуємо вино, як старі?
-Чи в справжній бар? -Він лікар?
Насправді у мене для нас сюрприз.
Я записала нас на гольф! Купила гру.
Кузино, це чудово. Я б скинувся.
Нізащо, у мене гроші за роль.
До того ж це мав бути сюрприз.
Це точно. Дуже мило, люба.
Елі, я гольф не люблю,
тож для нас у мене мінішампанське й доріто!
-Я люблю гольф. -Я теж!
-Запишемося. -Ходімо.
Зажди.
Чудово.
Андреа казала, ти грав.
-Який рік? -П'ятий.
Я в сьомому. Знав хлопців з гольфу.
Я за Єль не грав.
-Що? -Я грав у Єлі за клуб.
Я клубу не пам'ятаю.
Ми цим не пишалися.
Важко пишатися, коли
для гравців ти лише інвалід.
Чуваче, це дискримінація.
То в якому ти був коледжі?
Єлі, чуваче.
Він веселий. Я з Девенпорту.
-Я в Едвардса. -Так, але він жахливий.
Я теж. І він справді жахливий.
Я знав, він мені сподобається.
Гадаю, я згадав команду клубу.
Вони жахливі.
Це точно. Раунд за мною. Мем?
Я наступний.
Привіт.
-Що вам? -Чотири шоти…
Лише пиво, без міцного.
Де ж твоя фляга, бро?
-Чотири пива. -Чудово.
Японського віскі немає?
-Ти в нормі? -Звісно.
-Поводишся дивно. -Що?
-Певен? -Тримайте.
-Дякую. -Це вам.
-Дякую. -Гаразд.
-Тримайте. -Тост.
За вищу освіту і за вищу кількість моїх жахливих очок в гольфі.
-Який дурень. -Будьмо.
-Будьмо.
Круто.
Ну ж бо.
Нащо?
Так, чорт забирай!
Денісе, вдариш перший?
Ну ж бо, покажи клас.
Я спину пошкодив по дорозі, не певен, що добре битиму.
То спина таки болить?
Зробимо цікавіше? Сто доларів лунка.
Брет, це нав'язливо.
-Прошу, він має на це гроші. -Точно. Може 200?
-Певен? -На всі 100.
Шкода, що ключки з тренувального корту вкрали.
Ого, опустив.
Жарко. Вдарте вже хтось. Байдуже.
Просто кажу, гра буде не найкраща.
-Удачі. -Дякую.
-Він обожнює гольф. -Так. Так, чорт.
Що нам робити?
-Боже мій! -Чорт.
-Деніс!
Боже, він такий старий.
-Як соромно. -Що сталося?
Щось вивихнув. Спину пошкодив.
-Дай глянути. -Вона лікар.
-Ви обоє лікарі? -Так.
-Таке вже було, не треба. -Було?
У батька спина.
-У мене спина. -Це не спадкове.
-Ми разом потрапили в ДТП. -Ти не казав.
Ви обоє пошкодили спини там само?
Ми обоє пошкодили спини там само
до його смерті від раку.
Гаразд, підіймемо тебе.
Ти певен, що все добре?
Так. Дякую.
Востаннє я три години пролежав.
Я впораюся.
-Просто піду ляжу. -Добре.
Заплатити за програш?
-Боже мій. -Що?
Забудь про ставки, бро.
Ні, я наполягаю.
-Ні, іншим разом. -Гаразд.
Якщо це не надто дивно, я поїду з…
Шантерель.
-Гаразд. -Ні, все добре. Справді. Дякую.
Так, все добре.
Вони приємні.
Завтра ще поговоримо за обідом.
Що з моїм браслетом?
Яким браслетом?
Ти колись сказав, купив браслет?
Так.
Скажімо так, з тим салоном я більше не зв'яжуся.
Я бігав туди-сюди неприйнятну кількість разів…
Гаразд. Нема й нема.
Ні. Вони облажалися тричі.
-Був паршивий… -Лак?
…так, лак.
-Ти ж казав метал. -Метал. Точно.
Ти перебила, тож…
Куплю щось інше в іншому магазині.
Ні. Не треба мені дорогого браслета, якого я й так не хотіла.
Добре.
А де твій диплом?
Певно, в машині з техпаспортом і страховкою.
Але ж він є?
Що? Звісно, десь є. Не знаю.
Мій техаський диплом в буфеті стоїть,
а єльський я б на стіну повісила.
Люба, я не дантист. І не вилупок. Добре?
Не вішатиму я диплом на стіну, особливо бакалавра.
-Чого ти? -Не знаю.
-Все так дивно… -Це через будинок?
Так.
Вибач за брехню і за мою поведінку.
Розумію, ти мені не віриш, і я тебе не виню.
Вибач, такого більше не повториться.
-Добре. -Добре.
-Як твоя спина? -Прийняв гарячий душ.
Набагато краще. З тобою все набагато краще.
Поїдемо до будинку цього тижня?
-Так. -Відшукаємо диплом.
Можна свідоцтво про народження, табель.
-Привеземо твоїй мамі поїсти. -Точно.
-Розвіємо всю цю таємницю. -Так.
Я повішу табличку «не турбувати».
Що?
Деніс?
Насправді Андреа, я хочу дещо сказати.
Гаразд, що?
Мені це важко казати, бо це не те, що ти думаєш.
Гаразд, ти мене лякаєш.
Вперше в житті я гадала, що життя налагоджується,
я хотіла, щоб все вийшло.
Мені подобалося, яка ми пара.
Ходи сюди.
Найгірше у світі кільце.
Це так мило.
Схоже на член.
Це подарунок батька.
Мама казала віддати тобі.
Я не можу.
Одного дня я хочу одружитися. Це тимчасово.
Це кільце обіцянки тобі від неї за те,
яка ти є.
Я тебе люблю.
Попри все, хочу, щоб ти знала,
ти найкраще, що зі мною траплялося в житті.
Одягни.
Тут, зараз?
-Може потримаємо до… -Ходи.
Прекрасне.
Воно в мене на пальці.
Так.
Ми постійно кажемо жінкам не бути перебірливими.
«Не будь така перебірлива. Бери, що падає тобі на ручки
з рота іншої жінки.
Будь вдячна за кільце, схоже на член».
Так суспільство переконується,
що ти не почуваєшся особливою, коли тобі кажуть почуватися, хоч ти не почуваєшся.
Язик зламаєш, але я маю рацію.
«КОСМІЧНИЙ КАДЕТ» ЗАРЕЗЕРВОВАНО — АНДРЕ СІНГЕР
Будь спокійна.
Будь вдячна.
Не будь сукою, коли комедія буде жахливою.
Ти помираєш?
Чому ти не відповідала?
Бо я на роботі.
-Андреа. -Марго.
-Андреа, у мене подруга. -Круто.
У мене подруга зі спортзалу, працює в «Tiny O'Tips».
Каже, там був п'яний хлопець. Він не зміг оплатити картою
і почав волати, що його наречена зірка «Космічних Кадетів»
і вона все оплатить.
Боже мій.
Бо він працює у банку.
Він не фондовик.
Гарантую, будинку у нього немає.
Годі. Це божевілля.
Звісно є. Я за годину там буду.
Твої проблеми.
Марго!
«КОСМІЧНИЙ КАДЕТ» ЕПІЗОД 1 — ПІЛОТНИЙ
Привіт. Як ви?
Привіт.
Вибачте, що змусили чекати.
Ми чекаємо на останнього гостя.
Сьогодні божевільний день! Привіт!
Привіт!
Мені так дуже-дуже-дуже шкода.
Там такі затори.
Джонатане.
Що відбувається?
Сценарій. Ти супер.
Супер, сер.
Я молила Джонатана про роль.
Казала: «Буду офіціанткою чи пеньком».
Ми такі раді, що ти тут, Серена.
-Круто. Я теж так… -Така захоплена!
Я теж захоплена, Джонатане.
Чудово.
Так, це чудово.
Така вдячна. Я дуже вдячна, що я тут.
То почнемо!
Круто!
Сідайте. Готуйтеся.
Привіт.
Привіт, мамо.
-Рада бачити. -Рада бачити.
-Радий бачити. -Чудово, я в захваті.
-Гаразд. -Зробімо це.
Супер! Гаразд, ти…
-Дякую, Серено, що прийшла. -Дякую.
-Обід? -Так.
-Ходімо. -Джонатане.
Привіт.
-Гей. -Це дурня, Серено.
Ти в мільйонах фільмів і передач.
Чому ти обрала саме те єдине, в якому буду я?
Гаразд. З чого це все?
З того, що ти підлабузниця.
Хто взагалі стільки всіх обіймає?
«О, вдячна. О, сценарій».
-Гаразд. -Мене від тебе нудить.
-Годі вже. Що ти з мене хочеш? -Що я з тебе хочу.
Хочу, щоб ти зникла з очей на п'ять хвилин.
Обери будь-яке інше шоу у світі!
Тобі потрібна допомога, люба
Так кажуть люди, яким вона справді потрібна!
«Люба, довелося везти маму в лікарню UCLA.
Їй стало погано. Передзвонимо пізніше.
Подивимося будинок іншим разом».
О, ми подивимося його сьогодні.
Чорт!
Гей.
-Потрібна допомога? -Ні, тобі.
Ні, зажди. Так. Ні, мені потрібна допомога. Підвези.
Я мала на увазі охоронця абощо.
-Я не мала на увазі себе… -Підвези, чорт забирай!
Пасок.
Чорт забирай!
Гаразд. Удачі.
Це не мій дім.
Що? Це адреса, яку ти мені дала.
-Добре, але я не говоритиму. -Алло?
Марго, я біля твого бару. Ти де?
Я кажу тобі, що щось не так.
Хочу допомогти, але в мене свої справи.
Ти мені потрібна.
Я їду до його будинку. Ти мала рацію.
Ти мала рацію і я хочу побачити сама.
Не змушуй мене йти саму.
Не повіриш, хто мене везе.
Андреа, вибач. Я мушу їхати.
-Куди ти мусиш їхати? -На зустріч.
Де? Швидко, доки не вигадала.
-В Голлівуді. -Чудово.
-Мені теж. -А тоді в Беверлі-Гіллз…
Круто. Якось співпало, що його будинок теж там,
тому все складається. Просто чудово.
Ого, Серена Хелстід. Я фанатка.
-Так, вона супер. -Поїхали.
Поїхали.
Він казав, вчився в Єлі. Що купив прикраси, я їх не бачила.
Ти не уявляєш, чи він бреше?
-Я уявляю. -Чи про що він бреше?
Ні, тому ми це й робимо.
У мене спорядження. Ми готові до місії.
Боже. Ти серйозно?
У тебе швидка їжа й бінокль.
-Мінібінокль. Так. -Це для шпигунів.
-І закуски. -А ще посібники з виживання.
Погляньмо. «Як перегнати сечу на воду».
Скільки ми тут будемо?
Я зробила для тебе закладку. Прочитай.
«Менш привабливі самці каракатиці можуть обдурити альф,
щоб ті вважали їх самицями.
Домінантні самці їх не помічають,
надаючи їм можливість
спарюватися з самицями».
Деніс — бісова каракатиця.
Він не прикинувся жінкою, щоб звабити.
Він прикинувся кимось іншим.
Це як ловля на живця, але гірше, бо ти з ним спала.
Ловля на каракатицю. Клас.
Гаразд, досить! Ми шукаємо 1360…
Ось він.
А що як це справді його дім і він там?
Або якщо там його мама і вона нас побачить?
Чому мені страшно?
Бо ми на незвіданій території. Під емоційним обстрілом.
Це й справді духовно травматично.
Можна, я запишу?
Це допоможе мені в ролі.
На стільки сире й приземлене.
Наче один з тих нудних снів,
який триває, а ти не можеш дійти до класу.
Один з тих снів, де ми помираємо.
Від чого? Правди?
Так! Помираємо від правди!
-Йди перша! -Чому я?
Бо маю навести лад на обличчі.
Я теж, егоїстка.
Марго, прошу. Ти сильніша.
Ти сильніша. Глянь на мої руки. Ти казала, я слабка. Йди.
Тримайте зв'язок, дитино.
-Немає телефонів? -Вони могли засвітитися.
-Тобі це подобається, так? -Трошки.
Чорт. Я просто піду.
-Я це зроблю. -Добре.
Гаразд.
Не схоже на дім молодої людини.
Він поводиться, як старий.
Справедливо.
ОБЕРЕЖНО: ЗЛИЙ ПЕС
«Злий пес?»
Це не той будинок.
Не може бути.
Андреа, двері!
Ви мама Деніса?
Гаразд…
Може, його мама говорить іспанською. Без расизму.
Ти завжди така ханжа?
А… А Деніс тут живе?
Деніс?
Так. Деніс.
-Деніс? -Так!
Деніс.
Я Деніс.
Деніс Келлі… жити тут? Чорт, живе.
Ні. Ви помилилися.
Чорт. Не знаю, що це. Це не його дім.
Боже мій, поїхали.
-Гаразд. -Чорт, Холстід!
-То що ми робимо? -Не знаю.
У чому взагалі річ?
Що відбувається?
Нема дому, збрехав про роботу, про навчання.
На скільки все погано? Його взагалі Деніс Келлі звуть?
Він в перший день знайомства сказав, що вчився в Єлі.
-Тобто давно. -Так, давно, чорт забирай.
Так.
«Привіт, люба. Помічниця пішла раніше, застряг на роботі».
«А ще я загубив картку…» Смайлик лайна.
«…і Мегі попросила позичити грошей, тож заїду до банку.
Напишу пізніше. Люблю, бувай».
Мегі. Треба з нею поговорити.
Мегі. Вона з ним живе. Все знає.
Ми їдемо до неї вимагати відповідей.
Виб'ємо двері…
А тоді: «Привіт, Мегі. Вийдемо?»
Чому не прослідкувати в Instagram, як люди?
Це краща ідея.
-Менш жорстка. -Точно.
-Гей, дівчатка. -Що?
Хоч я й дуже вдячна за всі ті травматичні події, якими мене сповнили,
мені о п'ятій ранку вставати.
-Круто. Візьмемо «Uber». -Так.
Добре. Мені треба десять годин сну, щоб добре виглядати.
Ясно, в тебе робота.
Я в головній ролі. Задаю тон.
Одне з найдивніших відчуттів в житті —
це бажання помилятися.
Воно йде проти нашої людської природи.
Ти хочеш мати рацію. Довести,
що твої інстинкти вірні.
Все життя тебе вчили: «Тримайся від певних людей подалі».
Вчили: «Довіряй інтуіції».
А тоді вона нікуди не приводить і ти самотня, а тобі за 30.
«Може все, що я робила, було неправильно?
Може, треба дати шанс цьому байкеру з банди.
Може, я буду мачухою його трьом дітям.
Може я надто обмежена.
Ти цей скейтборд сам зробив? Круто.
Зберемо на «Vans.
А твоя мама нам пошту віддаватиме.
Може я помилялася?» Ні, не помилялася.
Це все інстинкти, які ти виробила, щоб себе вберегти.
Тому тримайся далі, бо ти не помиляєшся.
Ми познайомилися з ним у мережі. Десь два роки тому, так?
Мені бракувало засобів на набуття прийнятного житла,
тож мої пригоди завели мене на цю темну стежку.
Вона про «Craigslist». Там ми знайшли Деніса.
«Craigslist»?
-А це твоя студія темних мистецтв? -Я малюю те, що бачу уві сні.
Темні ж в тебе сни.
Всі вони — жахіття. Я продаю жахіття на «Etsy».
Це моє захоплення.
То Деніс не допомагає вам знімати квартиру через брак грошей?
Ні, він брехун.
Познайомившись, він казав, що започаткує фонд,
але не пройшов перевірок.
А перевірки є. Серйозні.
Мало добре говорити й ходити до хорошого ВУЗу,
щоб люди віддали тобі гроші.
-Я бухгалтер. -Справді? Вибач.
Я не певна, що він закінчив коледж. Де він вчився? Флорида?
Це має сенс.
Не встигає платити оренду, бере в борг,
щоб вгамувати невгамовну спрагу капіталістичної жадоби.
Хотів здаватися важливим.
Завжди хвалився дівчатами
і я йому: «Звідки в тебе на них гроші,
якщо на оренду немає?»
Він в боргу десь на 200000.
Я не вірила, що ви зустрічалися, доки ти сюди не прийшла.
Мене жахають образи його в процесі зайняття любов'ю.
Треба малювати.
Він десь рік хвалився, що з тобою зустрічається.
Рік?
Він казав, що ти підійшла на літаку й попросила номер.
Жах. Жах, жах, жах.
Я стільки віскі змарнувала.
Віскі? Ти Марго з «Заходу сонця Марго».
Я завжди хотіла до тебе.
Приходь. Коли хочеш.
Можеш не клеїти цю жінку у її ж домі?
Можна в його кімнату? Гадала,
піду в туалет, а тоді гляну,
але зараз брехати було б лицемірно.
Мені тут некомфортно.
Чаруюче, так?
Я покажу.
Який дорослий спатиме в полуторному ліжку?
Певна, він скаже, що ліжко французьке.
З ким я спала?
До біса його.
Він шмат лайна. Ходімо. Зіпсуємо ліжко і гайда.
О ні. Ви не можете піти.
Що?
Вона жартує. Ми вас проведемо.
Я жартувала.
Чи міг він збрехати, щоб захистити маму?
Зараз я навіть не думаю, що в його мами рак.
Боже мій!
Він збрехав про рак у мами
просто щоб я поспівчувала.
-Чорт забирай! -Гей.
Шукаймо позитив. Може, в його мами справді рак.
-Що? -Надто оптимістично.
Я знала! Він мені не подобався!
Він мені від початку не подобався! Щось було не так!
А ти казала, що я надто засмучуюся,
треба бути вдячною за все, що трапляється,
цінувати все, що маю. Глянь тепер на мене!
Як же це соромно!
Зустрічаюся з серійним брехуном!
Я намагалася допомогти тобі не гробити себе!
Я не казала не слухати власні інстинкти!
Не казала прослухати попередження.
Ти засунула власну голову в дупу,
тоді ще і його голову туди ж!
Я єдина, хто про тебе дбає!
-Дурня! -Гаразд. Ти сама по собі.
Не йди.
Марго, зажди.
Марго! Стій!
Світ лише такий, яким ти його бачиш.
Ти змагаєшся з Сереною Холстід. А їй байдуже.
Деніс зміг тебе обдурити, бо живив твоє его.
А тепер ти виниш мене — єдиного союзника.
Вибач.
Я ціную, що ти зі мною, і я хочу так само.
Ти моя найкраща подруга.
І ти моя.
-І пішов він. -Так, до біса Деніса.
-Він має заплатити. -Він має заплатити.
-Нехай заплатить. -Точно.
Як ти його змусиш?
Скаржитимешся мені до кінця життя?
Ні. Я керуватиму своїм життям.
-Що ти зробиш? -Керуватиму життям!
Йди до біса, леді!
-Я щось зроблю. -Ти підеш туди…
Я думаю! Напишу про нього в Instagram, може на Facebook.
Треба віч-на-віч.
Мало. Скажи йому в обличчя.
Спитай нащо.
Треба… Треба його напоїти.
Треба його напоїти й змусити зізнатися.
Нехай трахне козла, знімемо.
Що?
Ну, як він трахає козла.
Тобі це прийшло? Я кажу напоїти, а ти — трахнути козла?
-Не знаю. -Дуже дивно.
-Алло? -Гей, мама.
Твоя подружка Марго лишила свій набір для зомбі апокаліпсису в машині.
Пахне м'ясом.
-Я веган… -Не відкривай передню сумку!
-Чому? -Жартую. Там нічого нема.
-Круто. То хтось його забере? -Так.
-Так, я… -То ти приїдеш?
-Я його заберу. -Добре, круто…
Веди його до мене. Я прикрию.
Ти впораєшся.
«Любий, маю чудові новини.
Відсвяткуймо у барі Марго, вип'ємо.
Кохаю».
Мокрий смайлик.
«ONE WORLD COMMUNICATIONS»
Виродок!
Я могла бути багата. Тепер це особисте.
Що особисте?
Нічого. Святкуємо.
Хочеш напитися?
Я з'їв стейк на зустрічі,
тож напитися буде важко.
У мене «Everclear».
«Everclear»? Ми на вечірці у Флориді?
Не знаю. А ти?
-Що? -Ти у Флориді?
Чи я у Флориді? Не розумію.
Зрозумієш.
Добре.
-Налити тобі? -Так. Те ж саме, що й собі.
«Бреуг»?
Чудово. Гаразд. Багато ллєш.
Добре.
До краю?
Давай. У мене шлунок міцний після Єлю.
Добре.
Багато пив.
-Я за сумкою. -Гадаю, вона тікає.
Боже мій.
Я погано повелася.
Це тому, що я зла на себе.
Ти маєш все, чого я хочу.
Як бачу твій борд,
я згадую, що є дівчина,
яка почала як я, такого ж віку…
Ми різного віку.
Хотіла подякувати, що ти мене возила,
бо ти точно не мусила.
Прошу. Але поки ти ставала Андреа Сінгер,
відомою в країні…
В світі. Я один раз була в Канаді…
Дивлячись на тебе, я теж заздрю.
Ти комік. Можеш казати, що захочеш.
Я не можу.
Я досить відома, щоб люди помічали лише мої косяки.
Ти сама вирішуєш.
А у мене ціла команда зважує, на що пробуватися,
як тренуватися. І…
Без образ. Я не хотіла бути в «Космічному кадеті».
-Справді? -Анітрохи.
Клянуся, я не хочу тебе дістати.
Вибач, що показувала середнього пальця в борди.
Я так часто.
У тебе багато білбордів, я їх часто бачу.
Вибач.
Мені приємно.
В тебе попереду купа перемог.
Не втрачай себе, пам'ятай, що для тебе правда.
Якби мені це хтось казав, коли я починала.
Я вже давно почала, тож…
Знаєш що? Як я й казала, я була не права, мені шкода.
Обіцяю, більше не повториться.
Ти хороша.
Дякую, мама.
Мушу бігти.
Надери йому зад.
Обов'язково.
Ти гарна. Треба бігти.
-На тебе складно дивитися. -Знаю.
Марго!
Чорт забирай!
Та не на стільки ж п'яним.
Подушку зробила з його піджака,
прикрила картонкою, щоб його не забрали.
Забрали? Хто його забере?
Гадала, раз він тут, ви розберетеся.
Він без тями.
Перше правило: тримай ворогів близько.
Він отямиться й втече.
Я б хотіла його зв'язати
і змусити зізнатися абощо.
Тобто викрадення?
-Ні, не викрадення. -А, по-моєму, так.
Ні, вибач. Такий в тебе був план?
Не стільки план, скільки стратегія.
Привіт! Добраніч! Ми зачинені!
Допоможи його підняти!
Боже мій.
Чому він такий важкий?
Бо брехня важка.
Я готова до місії.
Завжди хотіла когось викрасти.
Не викрасти. Ми не викрадаємо. Точно ні.
Знаєш, деякі дівчата мріють про весілля.
Замовкни, Марго!
Я мала б гроші на ремонт дверей,
якби не твій Волл-Стріт з його жахливими порадами.
Пам'ятаєш акції? Він казав не брати.
Вони зросли на 40 відсотків за останні два тижні.
-Двері! -Допоможи!
Він застряг! Марго, він застряг!
-Гаразд. -Що відбувається?
-Двері. Боже. -Що це?
-Його тіло.
Боже мій! Яка частина?
Його тіло. Не знаю○ покладу назад.
Гаразд.
-Що? -Кладу назад.
Ні, буде інфекція!
Йому буде погано!
-Боже! Допоможи, він важкий. -Гаразд.
Я колись бачила, як хлопець ножа з дупи діставав
у поході. Це ще гірше.
-Гаразд, поклади його. -Добре.
Добре.
Боже мій. Треба спинити кровотечу.
Припалити рану.
Так! Оце вже розмова.
-Де ти навчилася? -«Особлива медицина», пілотний епізод.
Я грала медсестру. Кажу:
«Треба припалити рану, бо він стече кров'ю».
Режисер мені: «Зробиш фразу смішною?»
А я: «Ні, вона не смішна».
Підійми руку. Покажу.
Треба припалити рану, бо стече.
Бачиш? Не смішно.
В укриття!
-Як він не отямився? -Не знаю! Може шок!
Боже, я стільки дізналася, граючи медсестру.
Перевірмо пульс. Глянемо, чи він дихає.
«JCPenney», так і знала.
Це доказ того, що він шмат лайна?
-Боже! Ні. -Тримаймо його.
Прив'яжемо до стільця піджаком. Ось так.
-Тримай голову. -Так.
Він дезорієнтований.
Краще, щоб не знав, де він.
Гадаю, таки треба зняти.
Щоб мати його зізнання, якщо будуть проблеми.
Буде видно, що він зв'язаний.
І? Знімемо від плечей.
Ну ж бо, Голлівуд. Допоможи з брезентом.
Чорт.
Марго, чорний брезент не підійде.
Виглядатиме, як заручник ІДІЛ.
Але він тебе тероризував.
Ого, розумно.
Гаразд, камеру сюди.
-Ні, Марго, не можна. -Що не можна?
Не можна…
Ставити камеру під рівнем очей.
-Виглядатиме тупо. -І?
Подумають, я зустрічалася з хлопцем, у якого підборіддя, як у жаби.
Камеру став сюди, наведи на лінію погляду
і головне світло. Бачиш?
-Так набагато краще. -Так, дивись.
-Добре виглядає. -Як на брехуна.
-Ти маєш бути режисером. -Я знаю. Гадаю…
Про що я взагалі?
Я цього не хочу. Не хочу знімати. Робити цього.
-Що тепер? -Чекати.
Гаразд. Сходжу до туалету. Побудеш сама?
Сама з тілом? Так.
Зараз буду.
Це тебе розбудило?
Що відбувається? Де я? Що…
Що відбувається?
-Деніс… -Що?
-Я маю дещо запитати. -Боже, ти вкрала мою нирку?
-Нащо ти… -Замовкни.
Нікому не потрібні твої розпухлі нирки, алкоголік.
Ти упав.
Справді?
Ні. Ти брехун і всі це знають.
-Що? -Ти напився.
Ми з Марго випадково затисли тебе дверима,
ти якось загорівся.
-Я помру? -Можливо.
Так, можливо одного дня ти обманеш не ту людину
і тебе вб'ють.
Але не сьогодні.
На жаль для тебе, я хочу лише відповіді.
Добре.
Нащо ти це зробив? Нащо брехав?
Про що?
Що? Що я зробила, щоб на таке заслужити?
Що? Я нічого не робив.
-Все ти робив! -Моя гомілка!
Я так про тебе дбала. Ти казав про шлюб.
Який мав бути фінал?
-Що це було? -Гаразд. Гаразд, годі.
-Що ти хотів зробити? -Гаразд, годі.
Я тебе кохаю. Це не брехня.
І так, я тобі брехав.
З першого дня знайомства.
Я з'їм все на тому літаку.
Вип'ю відро соку і заїм тонною печива.
Знаєш, що найгірше?
Я 45 хвилин простирчала в трансбезпеці,
бо жінка переді мною загубила посадковий талон.
Агов. Ви загубили.
А це вже соромно.
Посадка на рейс 1212 до Лос-Анджелеса.
-Посадка. -Вітаю.
-Так. -Моя дівчина Андреа Сінгер у 2А.
Я б хотів в перший клас. Я в списку. Деніс Келлі.
На жаль, ви в списку 23-й, а ми йдемо за ним, тож…
-Коштуватиме 1360. -Так, звісно.
-Треба в застосунку оплатити. -Так. Застосунок, добре.
-Як ти знав, хто я? -Я не знав.
Пошукав.
Заждіть, ви ж комедіант, так? Андреа Сінгер?
Без автографів.
Тобі тоді дзвонила дівчина. Хто це був?
-Перепрошую. -Звісно.
Алло?
Це Касандра.
М-р Барнз питає про квартальний звіт.
Ти його надіслав?
Можеш переслати? Він роздратований.
Звісно.
Я надрукую, але…
Фантастично.
Я не маю робити це за тебе.
Сподіваюся, побачимося.
Мене не буде. Я з хлопцем маю плани.
Поговоримо пізніше.
Бувай. Люблю.
Це дівчина з роботи.
Знаю.
Ти просто здалася такою гарною.
А я не думав, що ти зі мною говоритимеш.
Але ти заговорила.
Ти була така проста й мила.
Не думав, що сподобаюся, тому почав брехати.
Мені здалося, тобі не сподобався б…
Хлопець, який з нею милий?
Добрий? Розумний? Чому?
Про мене можна так думати, бо я блондинка?
Я поверхнева і зустрічаюся лише
з хорошою освітою й грошима?
Або кимось гарнішим без людських якостей.
У тебе немає таких якостей.
Що з тобою не так?
Все.
Але коли я Деніс з Єлю, мене поважають.
Коли я менеджер геджевого фонду, люди зі мною ввічливі.
Мені байдуже.
Ти ніщо.
Ти лише якийсь хлопець.
Шкода, що я згаяла на тебе стільки часу.
О, отямився!
До речі, ти давно міг розв'язатися.
Ти його відпустиш?
Я хочу, щоб він зник.
Не хочу помсти. Нічого не хочу.
Хочу, щоб все скінчилося.
Бувай, Андреа.
І…
сподіваюся, наступна зустріч
буде за кращих обставин.
Ти в нормі?
Я звільнилася.
Почувалася дурепою.
Ігнорувала інстинкти, найкращу подругу
заради шансу бути з хлопцем, з яким я мала бути, як мені здавалося.
Я стільки ігнорувала, щоб бути щасливою
і покладала надії на чоловіка, який
лише доводив собі, що зможе мене отримати
або когось схожого.
Було жахливо боляче,
але я хотіла йти далі з високо піднятою головою.
-Ви Андреа Сінгер? -Так.
Вас звинувачують в нападі й викрадені. Ви йдете з нами.
Отак цей виродок вчинив.
Я тікав, щоб вижити.
Я кохав цю жінку, не знаючи, що вона на це здатна,
тим паче на тортури.
Шрами від такого…
вони на все життя.
Містере Келлі, опишіть свої стосунки з міс Сінгер.
Я турбувався про Андреа. Вона була у відчаї.
Її кар'єра коміка застрягла на місці.
Її кар'єра акторки так і не склалася.
Її мета в житті — мати білборд на Сансет.
Це не була мета.
Вона була одержима успіхом інших
і дивилася на мене, як на вихід. Тиснула на мене.
Вона невдала акторка,
тож коли її взяли в те шоу,
я був за неї радий.
Нарешті могла зосередитися на іншому.
Розумієте? Я хотів її підтримати.
Містере Келлі, це правда, що ви брехали моїй клієнтці
про навчання в Єлі?
В цьому я винен.
Так.
Визнаю.
У мене проблеми з самооцінкою.
Гадав, що вона зі мною говоритиме лише, якщо я здамся вартим того.
Це ж не незаконно? Збрехати красуні в барі?
Протестую.
Суд про викрадення й тортури мого клієнта.
Його навчання тут ні до чого.
Він міг сказати, що він король Англії, це не дає права…
Прийнято.
Вам знадобиться більше, ніж байки, щоб завершити справу.
Як я тут опинилася?
Вибач.
Деніс.
Деніс, це я.
Андреа?
Ти засмучена, що я тобі подобався,
але не був тим, кого ти хотіла.
Що ти мене хотіла, а я перестав подобатися.
Ти загадки загадуватимеш? Хто ти?
А хто взагалі люди?
Вони — сторінки в Instagram? Вони — мрії батьків.
Вони — збірка уявлень?
Вони — фарбоване волосся й засмага?
Ти звикла отримувати бажане.
-Про що ти говориш? -Замовкни!
Всі жінки тут однакові.
Гадаєш, тобі щось винні, бо ти приїхала.
Жінкам дуже просто жити. Такі, як я, заслуговують на краще.
Зручний спосіб мислення, психопате.
Тобі не бракує мужності мене судити?
Ми однакові.
Не зовсім.
Я кращий актор,
тому я буду в нормі, а ти в тюрмі.
Деніс.
Вибач.
Міс Сінгер, встаньте.
Юридично, тортури —
це акт цілеспрямованого заподіяння фізично чи психологічного болю
задля забезпечення певних потреб.
Визнайте. Ви завели його всередину,
він був п'яний, ви мали на меті заподіяти йому болю.
Ми бачили зображення його тіла. Це жахливо.
Ви його ще в ліжку не бачили.
Ваша честь, попросите свідка
відповідати на питання?
Міс Сінгер, ми не на стендапі, це зала суду.
-Відповідайте. -Перепрошую, Ваша честь.
Чи мала я на меті заподіяти болю?
Ні, не мала.
Що ви мали на меті?
Не знаю, але не заподіяти йому болю.
Це не було цілеспрямовано.
Якщо це цілеспрямоване заподіяння болю,
то підсудним має бути Деніс.
Але зараз це ви.
Ви б зустрічалися з потерпілим, якби все було добре?
Протестую.
Цей наратив про жахливий стан мого життя і про те, що я божевільна,
потрібен, щоб Деніс здавався менш жалюгідним.
Так роблять жалюгідні чоловіки,
коли не отримають бажаного від жінки?
Називають її божевільною.
Чи зустрічалася б я з ним? Не знаю. Я не знаю, хто він.
Але ви зустрічалися.
Так.
Божевілля в тому, що речі, які мені в ньому подобалися,
були правдою.
Мені подобався його розум,
його доброта до мене,
доброта до моїх друзів. Як і всім людям, як на мене.
Міс Сінгер, ви не на сцені.
Монологи до однієї години, будь ласка.
Добре, вибачте.
-Можна ще один? -Ваша честь?
Продовжуйте відповідь, міс Сінгер.
Вибачте, я швидко.
Ми з Денісом подібні
в тому, що нам обом було складно знайти місце в житті.
Ми обоє вважали, що заслуговуємо кращого.
Але Деніс щоранку прокидався
і, замість того, щоб працювати,
намагатися стати кращим,
він просто брехав.
Він явно здатен на погані вчинки, брехати не почервонівши.
Його рука. Чому вона в пов'язці?
Такі речі не перевіряють?
Я ще не досягла всього,
я злюся на свою роботу,
на людей,
зустрічаюся не з тими хлопцями,
але в результаті я справляюся.
Я чесна з собою, мені не соромно бути собою.
Можеш таврувати
як завгодно, щоб було зручніше мене очорнити.
Але назвімо тоді Деніса тим, ким він є:
брехливим, нездатним для життя боягузом.
-Питань немає, Ваша честь. -П'ятихвилинна перерва.
-Андреа. -Гей.
Привіт. Як тримаєшся?
Не вірю, що це стільки тягнеться.
Знаю. Шмат лайна.
Ти чудово зіграла в «Космічному кадеті».
-Шкода, що був лише сезон. -Дякую.
І шкода, що ти там підірвалася
і твоє лице розплавилося, жахливий вигляд.
Гаразд, дякую, що прийшла.
Боже мій, звісно.
-Побачимося. -Добре.
Вперед, Андреа!
Леді й джентльмени присяжні, ви винесли рішення?
Винесли, Ваша честь.
Містере Форман, яке ваше рішення у справі Келлі проти Сінгер?
Невпевненість — це особисте.
Ця епідемія конкретно…
Та не у всіх, сер, розслабтеся.
…таких хлопців,
які дуже невпевнені,
які, замість покращуватися,
змусять жінку до віку
платити за їх невпевненість.
Це не ваша проблема, але скоро нею стане.
Жодна дівчина не глянула на його член
до десь 36, бо минулого тижня був його День народження.
А тепер це на вас.
Досі вважаю, що захисний припис — дурня.
Чому? Наче я захочу його бачити.
Найлегше правило, якому я мушу слідувати.
300 метрів. Все ще можна дострелити.
Годі.
Не вірю, що суддя вчилася в Єлі.
Здавалося, вона на нашому боці, бо це особисте.
Ти його потім бачила?
Ні. Він виїхав за кілька днів, навіть речі лишив.
Зник.
Великий день.
Я пишаюся тобою.
Дякую.
А що ти зробила з тим дурнуватим кільцем?
Оцінила вартість, продала
і купила на гроші ось це.
ЦЕ ДЕНІС КЕЛЛІ
ВІН БРЕХУН І НЕ ВЧИВСЯ В ЄЛІ НЕ ЗУСТРІЧАЙТЕСЯ
Пішов ти.
В результаті
таки з'явився білборд, що каже: «йди до біса».
Дякую, що прийшли. Така моя історія. У мене все.
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба