Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg jobber med en idé.
Den handler om å... Det er en slags kollasj
hvor jeg går inn i forskjellige roller.
Litt som Orlando, hvis du har sett den filmen med Tilda Swinton?
Det handler på en måte om å prøve å bryte løs
de rollene man går inn i og lar seg fange av.
Spesielt som kvinne, egentlig.
Det er et slags ritual. Man går inn i de, så renser man seg fra de,
så transcenderer man opp på et høyere nivå hvor man får større frihet,
og ikke trenger å være så fanget av de stereotypene.
Jeg driver med en musikal.
- Husker du det? - Mm.
Ja, du snakket om det. Du holder ikke på å lage den, eller?
- Nei, jeg er bare i idéfasen. - Jaha.
Ideen er at jeg har lyst til å lage en musikal med gruvearbeidere på Svalbard.
En musikal med gruvearbeidere på Svalbard?
Ja. Jeg synes det høres veldig kult ut.
Utrolig kult! Jeg har aldri hørt noe lignende.
I hvert fall så tenker jeg at det er statister som filmer.
Filmen er basert både på dem og gruvearbeiderne, som da er skuespillere.
På en måte.
Du har ett filmsett av statister som filmer
skuespillere som spiller gruvearbeider?
Ja. Og gruvearbeiderne.
- Det er litt sånn meta? - Ja, det kan man trygt si.
Men etter hvert begynner disse gruvearbeiderne
å snakke med disse statistene,
for å finne ut hvilken verden de egentlig lever i.
Og da begynner de å streike.
For de vil gjerne snakke med den virkelige regissøren, som da spilles av meg.
Ja, selvfølgelig!
Når jeg kommer inn, blir de overrasket
av at jeg har Downs syndrom, og rent politisk sett.
- Tenker nå jeg, da. - At det er politisk? På hvilken måte?
Siden jeg har Downs syndrom, at en med Downs syndrom har laget en så bra film.
Kult.
Og etter hvert så blir det da et boblebad, hvor jeg kommer arm i arm med disse...
Du havner arm i arm med skuespillerne i boblebadet?
Ja. Etter hvert gjør vi ferdig filmen, men skuespillerne vil gjerne ha...
De lager intriger, for de begynner å bli interessert i meg.
Alle blir interessert i deg?
Ja, og da blir det mange intriger og sånt.
Bare pass på at det ikke blir mer selvopptatt enn politisk.
Ja, mest politisk har jeg lyst til å ha det.
Enig.
Unnskyld.
Jeg driver og passer en katt.
Som jeg har blitt litt allergisk for.
Ta da det kom syriske flyktninger til Norge for et par år siden,
skulle alle inn på Facebook. Det koker i to uker.
Alle står i gul vest og koker pasta på Tøyen
med Vardøen. To uker etterpå er det over.
Du er så kynisk!
- Da er vi klare? - Yes.
Torvald! Torvald!
- Fint, da setter vi oss i bevegelse. - Mye folk?
Ålreit. Kunne vært mer, altså. Men de er veldig fine, de som er her.
- Bare nordmenn? - Nei, nei.
- Det blir bra, det her? Tror du ikke det? - Håper det.
Sånn, nå er du nesten oppe.
- Jeg får vel bare gjøre det... - Sånn! Der var vi.
Velkommen tilbake til dag 2 av den norskamerikanske kulturfestivalen.
Med stolthet vil jeg presentere "Tre farger Ibsen."
Vi vil takke den norske ambassaden, Visit Norway og Utenriksdepartementet.
Peer, du lyver!
Nei, jeg gjør ei.
Politisk forandring gjennom hår, væske, hud, vekt, lukt, åpninger,
kroker, og ikke minst oral kommunikasjon.
Leppene våre blafrer.
En tydelig konseptuell mentalitet
flommer gjennom hodene på menneskene som en steppebrann.
Og det er sant at det brenner.
Og det er noe i luften som minner om forandring, oppvåkning, eller armageddon.
Det er noe avdødd ved det.
Minner meg om ballblomster dagen etterpå.
- Hei. Lars. - Gritt.
Er du med på programmet, du òg?
Jeg gikk på skole med noen av de som holder på nå.
- Ok. Så du er skuespiller? - Jeg driver ikke på den måten.
Nei...
- Hva gjør du? - Vet du ikke hvem jeg er?
Jeg bare tuller. Jeg rapper. Jeg lager musikk.
Nettopp.
Av og til bare leser jeg. Tekster og sånt.
Jeg har bodd mye i utlandet. Det er sikkert bare...
Det går bra, det. Bor du her, da?
Nei. Nå bor jeg i Oslo.
Jeg er egentlig bare med som undercover støttekontakt for hun ene der.
Du skal ikke le av det.
Jeg mener naturligvis når Torvald ikke lenger synes så godt om meg som nå.
Når han ikke lenger finner det fornøyelig at jeg danser for ham, og...
Det er kommet sånne mangfoldskriterier for kulturutveksling.
Hun er med som et slags alibi for teateret.
Hva gjør du da, som "undercover støttekontakt"?
Hun, Marte som hun heter, har gitt ut masse bøker,
eller i hvert fall to bøker på samme forlag som Karl Ove Knausgård.
Hun klarer veldig mye, så hun vil ikke
vedkjenne seg at hun trenger støttekontakt.
Teateret mener at hun trenger det, men kan ikke kreve det.
Seriøst, vi må rydde plass til neste gjest.
- Beklager... - Anders, vil du ha kaffe?
- Ja, det hadde gjort seg. Hei. Anders. - Lars. Hyggelig.
Jeg så den YouTube-serien din...
- Det gikk jo veldig bra! - Hei, Anders!
- Fint å se deg. - I like måte. Vel blåst!
- Heisann! - Så hyggelig! Tenk at du er her!
Skal jeg hente noe til deg?
...en adapsjon av Om Våren...
- Har du hilst på Marte? - Hei. Anders T. Andersen. Hyggelig.
- Marte har jo vært på scenen nå. - Hei.
- Mattis Hermann Nyquist! - Står til med deg?
- Petronella! Herlighet. - Du bare kommer over fra LA?
Faktisk har vi vært i LA. Vi jobber litt assosiativt underveis, så...
Må være gæren som gir seg selv hovedrollen!
Et personlighetstrekk som ikke er helt...
Det var så mye prøvefilming på den tida. Jeg husker du sa til meg:
"Du må bare drite i å gjøre det du tror casting-agenten vil ha. Gjør greia di!"
Sa jeg det?
Han er blitt gammel, da. Men kjekk!
- Synd han ikke skal bo på vårt hotell. - Vet du hvor han bor?
Jeg må innrømme at jeg liker Jo Nesbø best. Han er liksom så røff og tøff.
- Skriver råkule bøker. - Sånn sett, ja.
Karl-Ove er litt mer nåtidsmann, da. Synes jeg.
En glede å introdusere Lars Vaular. Han har
skrevet verket "Herrens Håndlangere" for oss.
Se inn i ditt innerste indre. Ikke let, bare finn.
La det rette komme inn. Hva det enn er, vil det vise seg, å være.
Vi er vanskelige å elske.
- Jeg har ikke lyst på spray. - Lite grann. Få opp denne piggen godt.
- Skal du ikke ut på byen? - Jeg er kul som jeg er. Nei, du!
Du skal sikkert henge med Mattis og sånn, du? I kveld igjen?
Jeg tenkte jeg skulle gi deg litt fri. Jeg tar en runde på egen hånd,
- så henger du med skådisarna. - Så kan vi jo tekstes senere.
Du sier det er godt å ha penger. Hvorfor film?
Jeg leste en tidlig essay av Knausgård der han hevder at litteratur er eneste medium
som potensielt kan gi en presis beskrivelse av sjelens prosesser.
Det ville jeg utfordre.
Vi bør også være vare på at vi ikke blir for navlebeskuende.
At vi ikke blir for selvsentrerte, som skapere.
- Har du noen gang fått kortene dine lest? - Nei.
Ikke vær redd.
Dette ser ille ut, og...
Men det kommer litt an på. I all hovedsak med Tårnet...
Slik jeg tolker kortet, betyr dette
at du har et viktig veivalg å ta som du fortrenger.
Hvilket betyr... Hvis Tårnet brenner, må man hive seg ut.
Du har ikke lenger noe valg. Du må gå videre, enten du vil eller ikke.
Dette er åpenbart hvordan det får deg til å føle deg, nemlig fullstendig fanget.
Du øyner ikke utveien.
Du må følge med på hva du egentlig vil, hvem
du egentlig er, for å komme igjennom dette.
For dette vil skje enten du liker det eller ikke. Det skjer alt.
Trekk tre ting.
Kråkefot. Det handler om tegn, om å være var på beskjeder.
Formødrene dine prøver å fortelle deg noe, men du enser dem ikke.
Stå her med utstrakte armer.
Dette er salvie, som brukes mot negativitet i rommet og i personen.
Kan de som ikke har gjort det før, følge med på parene som har det?
Hvis dere stiller dere på rekke hitover ...Se opp for... Bare følg med så lenge.
- Kan du se hitover, Fabian? - Ja.
Nå er du skytteren, J.P. Pang!
Følg ham helt ned.
Kom hit!
Kan du hjelpe meg med å stanse dette?
Gjerne.
Og bytt.
Hellige hånd.
Hellige hjerte.
Hellige ansikt.
- Ok, bra! Takk! - Hei.
- Takk som tilfeldigvis var her. - Selv takk.
Som du skjønner, håper vi at noen hjelper oss med å stanse denne voldelige sirkelen.
- Det er selve poenget med stykket. - Riktig, ja. Det gir mening.
Det virker skjebnebestemt at du er her, for vi må øve med publikum som deltar.
Ja, det er kult.
Ensemblet vårt heter "The Living Theatre".
- Virkelig? - Ja. Vi er et gammelt teaterensemble.
- Det gamle Living Theatre? Det er dere? - Det er oss. Fortsatt i live!
Dette stykket kalles "Apokatastasis".
Vi øver oss til Burning Man-festivalen i sommer, ute i ørkenen.
Ok, Burning Man? Kult.
Jeg var 21 år, og saumfarte audition-annonsene.
Det har jeg også gjort.
Det er mest prøvespilling for pornofilmer.
Jeg bladde meg nedover, og kom over noe som het "The Living Theatre".
Elendig navn på et pornofilmselskap, så det måtte være et ekte teater.
Det førte meg til et essay skrevet av Judith, i rødt på svart bakgrunn:
"Strukturer i våre sinn skaper samfunnets systemer."
"Det er vår jobb som kunstnere å bryte sinnets strukturer
- for å bryte opp samfunnets systemer." - Wow. Det var dypt.
Hva skal du gjøre nå da, Gry-Jeanette? Eller Gritt?
Ja, nei, nå er det mer et ritual jeg jobber med
som tar sikte på å fremprovosere paradigmeskiftet vi står overfor.
Begrave patriarkatet og kapitalismen. Så skal det munne ut i
en menneskelenke rundt Oslofjorden, der alle
er kledd i hvitt og holder hverandres hender.
For å synliggjøre betennelsen som ligger over oss.
Jeg har en søknad inne hos Kulturrådet nå.
Fint.
Som jeg gled ned over de meningsløse Floder,
følte jeg meg i drift, båttrekkerne slapp tak
Rødhuder hadde skutt til måls mot deres hoder
Og pilhaglet kroppene, men det var deres sak.
Jeg, frakteren av Englands bomull, Flanderns hvete,
var ganske likesæl med folk om bord i meg
Da nu de hadde stridt og falt i stridens hete
gav Flodene meg fri, jeg drog min egen vei
For Rimbaud var nok kunsten kun et middel. Han ville inn i noe langt voldsommere:
Det diktet som er selve livet.
De fleste slår seg til ro som kunstnere og
kulturarbeidere, og lever i den komfortsonen.
Men jeg tror Rimbaud ville ut av det, inn
i noe som var langt mer farlig: livet selv.
Der! Hei, Peaches!
- Hei, hei! - Hun har vært på hotell.
- Så kul denne er! - Ja, veldig fin.
Mange har hørt om den, men de fleste er for
store til den. Den er ganske kort i kroppen.
Skal du en tur ut på verandaen?
Ukjent materiale som utløses når et flertall av forestillingsevner møtes,
og fremkaller noe mer; en tredje stemme eller kropp.
Jeg lurer på om man som individ bare har tilgang på noe ukjent gjennom intuisjonen.
Noe vi alle vet ikke er særlig i bruk lenger.
Rett og slett fordi ingen vet hvordan
håndtere et begrep nærmest i flytende form.
Sånne kirsebær... Har de gått ut av drift?
Jeg tror det, hvis vi ikke har dem her.
- Jeg tror jeg er in a fiction i mitt liv. - Er du inne i en fiction?
Jeg tror jeg er in a fiction, der alene føles mer trygt.
Vondt alene. Det er ikke bra.
- Vil du ha den? - Nei, bare røyk, du.
Men du skjønner, jeg får det ikke helt...
- Kulturrådet, god dag. - Hallo, mitt navn er Gritt Dahl.
Jeg har inne en søknad til
scenekunstprosjektet "Den Hvite Betennelse".
Er det mulig å få en begrunnelse for avslag?
- Tenker du å klage? - Nei, en begrunnelse.
Det er mulig, men da må du sende inn en søknad. Hva var navnet ditt, sa du?
- Gry-Jeanette Dahl.- Dahl...
- Å ja, det er ikke noe avslag her. - Hva?
- Søknaden er avvist. - Hæ?
Skal vi se... Jeg ser på CV-en din her nå. Formell utdannelse er ikke et krav,
men da må det kompenseres med
tilstrekkelig erfaring med egen produksjon.
Men...
Unnskyld, jeg må bare...
Det er ikke sånn at jeg har lyst på veldig store muskler.
Det er mer bare styrke. Generelt.
Du er i trygge hender.
Styrke...
Spark opp. En, to...
Dette er ganske lett.
Press og klem dem sammen.
- Hvor mange kilo er det? - Det er bare fire kilo.
Det har veldig mye med mental helse å gjøre.
Hos de som har trent hos meg i mange år, der ser jeg det.
- At man blir sterkere mentalt? - Jeg skal vise deg. Kjør på. Den delen.
Hva er det du jobber med?
Jeg er kunstner. Jeg jobber med å utvikle ritualer.
Akkurat nå har jeg et ganske stort prosjekt.
Et kollektivt ritual for hele byen.
Hvis det er det du er glad i å gjøre, er det jo bra.
Går det bra?
Det skorter litt på støtteapparatet rundt.
Man må sende søknader til Kulturrådet.
- Men de aksepterte ikke søknaden min. - Å, ja.
De sa at jeg ikke var en kvalifisert søker.
- Så du fikk avslag? - Jeg fikk et slags avslag, ja.
Men kjære deg... Det er...
Det er mye, mye, mye verre ting, ikke sant?
Hvis du har fått ett avslag, hva så?
- Vi bor i verdens beste land, vi. - Ja.
Det er ikke jeg som sier det, det sier FN. Ikke gi deg!
Men de er veldig rigide. Det er veldig sånn sette folk i bås, liksom.
- Kulturdepartementet... - Det er et skikkelig drittdepartement.
- Du må banke på døra der. - Det var kanskje litt vel ambisiøst.
Det var et veldig stort prosjekt med høyt budsjett og sånn.
Avslutt kapittel. Vi begynner med trening og forsterkning,
- av både helsen og mentalt. - Greit.
Det sier jeg deg: Livet, det går forbi.
Det tar slutt. Hvorfor skal jeg være skuffet, ikke sant?
Og så sier han akkurat det som har skjedd med deg.
Hei, jeg skal bare til Grusomhetens Teater og snakke med Lars Øyno.
Ok. Kom, Mir.
Jeg har nylig vært i New York og sett The Living Theatre.
Jeg skal hilse så mye fra Brad... Burgess.
- Har du to minutter? - Ja, ja.
Tusen takk.
Jeg var her for et par dager siden og så Amazonas. Det må jeg si var inspirerende.
Jeg likte veldig godt den plastposen som ble brettet der.
- Å, ja. Damen i åpningen. - Ja.
At det ble holdt så lenge. Underliggjøringen av noe så trivielt...
Det er fra Polen.
Stykket handler om Polen etter Murens fall.
Før 1990, før Muren falt,
satt ofte eldre koner og solgte vestlige plastposer på de svarte markedene.
Så sitter de og bretter den og gjør den fin for å legge den til salg.
En plastpose, den bare slenger vi. Den betyr ingenting.
Men for henne gis det fokus, det som andre bare kaster.
Plutselig ble liksom en plastpose noe... At man lar folk se det som er.
- Eller se det som ikke er. - Ja?
Det er alkymi.
Det er også litt hvorfor jeg er her nå.
Jeg er scenekunstner selv,
men jeg har ikke gått den vanlige løypa med KHiO og sånn.
Jeg dro fra Romerike til LA, og var der en periode.
Så fikk jeg noen kontakter i Berlin, og var litt til og fra der, og så...
Men stort sett så har jeg vært i Aalborg og
jobba med en friteatergruppe som jobba...
- Devised. At vi utviklet ting selv. - Ja. Ja, ja.
Det jeg holder på med nå, for å si det kort,
er et prosjekt jeg har som mer er som et slags ritual, som på en måte...
Jeg bruker et begrep som heter, eller som jeg har kalt for "Den Hvite Betennelsen".
Som jeg føler ligger som et slør over Skandinavia.
En lammelse. Et dop, nærmest.
En apati og en handlingslammelse og en... komfort som...
I boken Det doble teater beskriver Artaud
at for asiatene er den hvite farge ensbetydende med oppløsning, degenerering.
- Ja, nettopp! - Pest.
Pest. Men det gir jo totalt mening.
Jeg føler at paradigmeskiftet vi står overfor
nå, eller den forandringen som må komme...
Man kan jo selv føle på en frykt og en redsel
og en motstand mot det, men at vi heller...
Jeg forsøker å skape et ritual hvor vi heller
omfavner det, og trer inn i det i fellesskap.
Det er egentlig derfor jeg er her nå.
Jeg tenkte å høre om det kunne være av interesse for deg å produsere?
Dessverre produserer jeg ikke for andre. Jeg har mer enn nok med egne produksjoner.
Det skjønner jeg kjempegodt. Det meste av jobben er jo gjort.
Det er bare rent formelt overfor Kulturrådet.
Jeg kommer også til å gjøre... De er litt rigide på formalia.
For den saks skyld, kunne det også vært interessant for min del
å få et innblikk inn i deres prosesser, og hvordan dere...
Så om det kunne være noe dere trengte hjelp til, så kunne jeg også ha...
Hei, dere. Dette er Gritt. Hun er
scenekunstner med forbinder til The Living,
og skal hjelpe til ut spilleperioden.
- Vi har det nå. - Vin? Det er ikke så ofte.
- Var det så bra? - Ikke at det var så bra...
- Oi! Takk! - Til deg også.
Så hyggelig.
Ved plastposen trenger vi ikke være så stille.
Det er akkurat som om stillheten preger aktøren,
at det skal jobbes stille med posen.
Det er unødvendig. Man kan gå mot stillheten
og faktisk ha litt aktivitet i posebretting.
Man kan veksle litt. Der er hun nøye, og så...
Det er anonymt. Det er ingen skuespillere som fremstår.
Det er vi som må lete opp om det i det hele
tatt eksisterer noen skuespillere her nede.
Og det er interessant. Et sånt teater ser man sjelden,
hvor man altså må lete seg fram til om det
eksisterer en form for spill her eller ikke.
Normalt vil jo skuespillerne fremstille seg, men her er det ikke sånn.
Man lurer på: "Hvorfor holder de på med det her?"
Publikum blir sliten, for det er så barnslig også.
Liksom så jævla dårlig, sånn at det blir...
Men så går det over the edge, og da kan det begynne å bli interessant.
For man ser ikke folk holde på sånn som det der. Ikke voksne folk.
Å, Gud.
Hei!
Å, ja.
- Hei. - Hei.
- Du har vel reist i hele natt, du? - Det ble jo 21 timer, det.
Nei, det har gått veldig fint. Jeg bare satt ham her ute.
- Hei, Peaches! - Se hvem som kom hjem.
- Du er allergisk mot Peaches, du. - Nei, da. Det er bare...
Du er litt sånn rød.
Jeg kjente det var en forkjølelse på vei.
Hvis det går sånn som jeg vil nå,
så står det en Steiner-skole i Senegal neste år.
- Da står den der. - Ikke sant. Det er jo helt fantastisk.
Det er også helt fantastisk med deg og dette Grusomhetens Teater.
Ja, ikke sant? Det er jo bare en av flere ting, da.
Men jeg synes at Lars er helt fantastisk.
Vi har så mye av de samme... Han holder på mye mer kompromissløst.
Men jeg har jo vært borti...
Nå kom jeg på... Se hva jeg har i sekken!
- Å! Hva? - Vær så god.
En liten gutt på 8 år lagde den. Hør, det er en litt sånn grusete lyd inni der.
- Der hørte jeg det. - Det skal ikke bli for pent.
Så det blir som en stein i skoen.
Jeg skal vel mest bare komme meg av gårde, jeg.
Jeg pakker denne.
Men du, tusen takk for...
Det er like mye jeg som skal takke. Win-win.
- For du drar tilbake... - Det blir vel... uke 50 eller noe sånn?
Hvis du trenger litt avkobling, Gritt... Den hytta, den står der.
Ja!
Så da tar jeg...
- Da sier vi bare ha det. Så snakkes vi. - Lykke til på eksamen, da!
- Hallo. Så hyggelig, da. - Hei. Ja.
- Veldig hyggelig. - Du kommer rett fra...
- Er det både gitar og? - Ukulele og kassegitar.
Mye bagasje? Skal jeg hjelpe til med noe?
Nei, det går bra. Det er noen kostymer, og...
- Du vil vel se åssen jeg har det? - Yes.
Hvem er det du tenker på som cast?
Jeg tenkte på Mikkel Gaup. Han er en av mine favoritter.
Henrik Mestad, Thorbjørn Harr, Kristofer Hivju.
Hadde det vært gøy med noen som har litt mer feminine kvaliteter?
Kanskje Lars Vaular...
- De skal jo være gruvearbeidere. - Trine Wiggen, liksom?
Trine Wiggen er med på et annet prosjekt jeg holder på med.
Jeg er så lei av samfunnet som bare tenker på...
syndromet mitt, og ikke det jeg kan. Jeg har litt lyst til å gå til psykolog.
Jeg har aldri gått til psykolog før.
Hvorfor ikke gå til psykolog på scenen? Sånn at jeg kan speile samfunnet?
Det er litt det jeg har tenkt. Å få ut all frustrasjon.
Da blir det jo litt sånn at du går til psykolog fordi...
De vil jo sette en merkelapp på meg, på en måte.
Akkurat det samme som de gjør med kuer.
De får merkelapp i øret. Jeg får det når jeg blir født.
Ikke sant? Jeg er helt enig med deg.
Men hvorfor skal ansvaret, eller skylden, bli lagt på den enkelte?
- Samfunnet er jo redde. - Ja!
Det er jo litt det mitt... Denne "hvite betennelsen" som jeg holder på med også.
Hallo?
Hei.
Kult! Jeg er helt med.
Ja, det gjør vi. Ha det.
Jeg trodde minst det var brannalarmen som gikk.
Jeg prøver å ikke bli redd for brannalarm. Så jeg øver meg med mobilen.
Det er smart! Hvem var det, da?
Det var Anders T. Andersen. Han vil være med og produsere gruvestykket mitt.
Men... Hvor kjenner du ham fra?
Jeg traff ham i New York, da vi begge var der.
Han er en av de som vet hva jeg kan, for å si det sånn.
- Det er det ikke alle som gjør. - Stoler du nok på ham til at...
- det er greit å... - Ja, det gjør jeg.
Jeg bare tenker at det er ganske viktig å ha det riktige menneskesynet.
- At man har gode verdier i bånn. - Jeg skjønner.
- Hvordan er det da med royalties? - Hva betyr det?
Sånne... rettigheter.
Ikke det beste kvinnesynet, da.
Hva mener du med det, på en måte?
Det er ingen damer som kjører bil, f. eks.
Det er bare en film.
Marte, greit nok at det er underholdning, men det er jo bare helt...
..ute! Du er så politisk menneske vanligvis.
Jeg prøver bare å nyte denne filmen.
Ja, ja.
Sorry.
- Det var ikke sånn ment. - Bra.
Jeg bare går og pusser tenner.
En vilje til å replassere eller redefinere kroppens og kunstens rolle
i det sosiale, kulturelle og politiske liv.
Og en vilje til å forestille og behandle forandring som uutgrunnelig potensial
fundert i et kroppslig perspektiv.
For vi trenger stemmer for annerledeshet for
å minne oss på at det er rart å være i live.
Uutgrunnelig, vakkert og heslig,
og mat og jorda vi holder under oss, eller vi holder oss over.
Fordi det er spørsmål vi er født til å slite mer eller mindre med,
som handler om "hvorfor" eller "for hva"?
Tilbake ved vannhullet står en kropp
og observerer noe annet, som konsekvens av en brann tilbake i tid.
Og den lurer på hvordan alt dette skal forenes.
- Skal jeg ta den? - Må man ha billett?
- For å komme inn, ja. - Ok.
Unnskyld!
Gikk det bra?
Gritt? Kom opp hit, så tar vi oss en kaffe.
Ok.
Bor du i teateret, Gritt?
Hæ? Om jeg bor her?
Greia var den at jeg bodde hos tanta mi som var i Senegal.
Og så kom hun hjem før tiden, og da hadde ikke jeg tid til å...
fant jeg ikke noe annet i mellom... Rakk ikke å...
Men hun skal jo tilbake igjen, så da...
Jeg har andre steder også, det var egentlig mest praktisk.
Det er greit det, Gritt, men du må si ifra til meg.
Ja, selvfølgelig. Sorry.
Jeg har et forslag.
Du bor her, og så ordner jeg litt jobb, sånn at du kan komme deg på beina.
Mitt neste prosjekt handler om abjektet.
Det som støtes ut. Jeg er i kontakt med et asylmottak for research.
Kunne du hjulpet dem med å filme hverdagen og
fullt opp prosessen, er det til stor hjelp.
Som kunst?
Jeg vil samle en gruppe folk herfra.
- Oss, for eksempel? - For eksempel.
Og...
Hei, Ragnhild! Ragnhild er kunstner og frivillig.
- Gritt Dahl. - Hei.
Jeg kommer fra Grusomhetens Teater. Vi er i gang med et prosjekt om De Utstøtte.
Hva tenker dere at dere kan bidra med inn her, da?
Det er egentlig mer research til en forestilling.
Så det jeg tenkte, var å samle en gruppe og la dem
- filme hverdagen sin. - Wow. Hørte dere?
Det er mange her som har lyst til å bli skuespillere.
Ikke sant? Først og fremst er det et visuelt innblikk vi er ute etter.
Hollywood neste!
- Veldig fint prosjekt, da! - Det er veldig fint.
Vet du ikke? Hvem er det som bor inni her, da?
Ingen? Det er bare et vindu?
Men nå kommer man inn i huset sitt, da. Det er bra.
- Se der, ja! Der er du i gang òg! - Ja...
Jeg og Jéro Yun visste ikke av hverandre før vi ble satt sammen av Copenhagen LAB.
Der ble vi kuratert sammen på bakgrunn av hva vi har gjort før.
Vi ville ikke å møtes et sted imellom og lage
fiksjonsfilm. Vi ville jobbe mer prosessuelt.
Han skulle filme sin frokost, jeg skulle filme min, så skulle vi se.
Det var ikke noen overhengende tematikk i
det før vi startet. Det kom fra materialet.
Peaches...
Tante Rakel... Hva skjer?
Å nei, nei, nei...
Tyngden av å leve gjennom historien.
Kanskje gjennom evigheten, og kjærligheten til jorden selv.
Og det kan være vanskelig å holde seg fast i det som fremtrer som virkelig.
Bord og stoler med venner eller kjente.
Vanskelig å ikke bare flyte av gårde,
men være ved i verden blant konsepter og melankolien
uten å havne i nihilisme eller apati.
Ja, skal vi bare...
Kommer de andre også.
- Nour er på UDI. - Okay?
Og Serwan... Han vet ikke hvor han er.
Det er noen andre som blir sendt tilbake til Tyskland.
- Han sa jeg har filmet masse. - Ja. Det er kjempebra, da.
- Det funker. - Ja.
- Hvit... Nei. - Blomster?
- Hvitblomsten? - Hvitblomst.
Nei. Hvitveis!
Og jeg vet ikke hvor ressurser og det perfekte liv er å finne.
Er det anerkjennelse i form av "jeg får
betalt for det jeg kan", eller å få respekt?
Kanskje er det perfekte liv at alt er i fullstendig harmoni. Det står i sentrum.
At ting som selvutvikling handler om mine tanker og meg personlig.
Det samme gjelder min lidenskap og livserfaring.
Kanskje er livserfaring litt imellom.
- Hvor skal dere hen, da? - Hvor er min sykkel?
- Han sier: "Det er vårt liv." - Ja.
Hvordan sa du det?
Og man får i hendene disse øyeblikkene hvor
man over mer eller mindre uvanlige hendelser
med ett befinner seg i et delt blikk.
Noe klikker på plass. Man kan nærmest kjenne det fysisk.
Det er ikke bare et billedlig uttrykk, men
en faktisk følelse, som å ramle ned trappen
eller miste en kopp i gulvet, som vi av en eller annen grunn nekter å...
Hei du! Unnskyld!
Matavfall skal i den andre dunken.
- Nei, nå står den... Det var ikke noe. - Denne?
Det skal vanligvis i den andre dunken, men jeg ser den ikke nå.
- Nei, ok. - Da får du bare slenge den der.
Ja, får bare gjøre det.
- En blanding av det gitte fra naturen. - Regnet.
Regnet, vinden...
Naturen, og så det som...
En tredje stemme eller entitet,
hvor to spillende, lekende mennesker gjennom dyp lytting
makter å dele nok av seg selv til at det bygges noe mer.
En reiser et byggverk. Materialet er komplekst, og samtidig åpent nok
til at nærmest et nytt sted kan lokaliseres.
Om du gir de til Gritt, kan hun legge de til Thomas.
Sånn at Thomas tar det sammen med sminkebordet.
Så du bør være der to timer før flyet går. Hva tror du?
- Det er ikke mer enn 20. - Det er ikke mer enn 22.
Nei, 16-18. Skal dere ikke ha med plakatene?
De skal være.
- Har dere noen andre i Tokyo? - Vi får lagd.
- Så du skal være her, du da? - Ja.
Det er fint å være her. Det er et veldig bra rom å være i.
Jeg føler at dette rommet har den rette
atmosfæren for historiene vi her skal dele.
Lars Øyno har selvfølgelig sitt prosjekt.
Men dette er noe annet.
Vi skal lage denne forestillingen ganske raskt.
Og det trenger ikke å bli et resultat som skal ligne
en klassisk teaterforestilling som man ser på Nationaltheatret.
Dette skal være autentisk, dokumentarisk...
Det skal være dere.
Det er jo også det Lars er opptatt av, i forhold til det "abjektet" som han har,
som egentlig var utgangspunktet.
Men det som jeg tenkte at vi skulle fokusere på, var den følelsen
av hva det gjør med et menneske å være i en sånn situasjon.
Du er i et land som du ikke helt hører til i.
Jeg er fra en landsby nord i Syria.
Familien min elsker fotball.
I landsbyen min hadde vi én fotball.
Min fotball.
Hvorfor kunne du ikke bare fortsette å spille fotball og leve livet ditt?
Jeg ble skutt.
- Isis. - Skjøt de hele landsbyen?
Ja.
De stjal min drøm.
Min kjæreste.
Jeg ville ikke i militæret.
Jeg hadde nesten...
Jeg har hjertet i halsen når jeg går opp over grensen.
Da begynner det tyrkiske militæret å skyte over om man ikke stopper.
Da begynner de å skyte på hele... Sånn generelt, hvor som helst.
Jeg bare løp til jeg kom til den andre siden.
Dere har alle ganske bra stemmer som er ganske bra plassert.
Men når vi jobber med teater, er det viktig
at vi har en stemme som kan nå helt ut til bakerste rad.
Han var ferdig utdannet, og skulle bli lærer.
Begynne på en skole, men hva skjedde?
Han måtte flytte til Tyrkia fordi han ikke ville i militæret.
Og nå er vi her.
All right.
Jeg jobbet med et begrep. "Hvit betennelse".
Det handler om en slags gift
som dekker hele Skandinavia, kanskje hele Vesten.
Disse tunnelene - jobb, familie...
Jeg føler at vi må... Og det er...
Det er der vi kommer inn med vårt stykke.
Bare ta av skoene deres. Det er superviktig.
Å, sorry.
- Det går bra. - Er dere blitt skuespillere nå?
Nesten.
Jeg skal gi dere ord å jobbe med,
som en basis for det fysiske arbeidet.
Asal, jeg tenkte på ordet "overveldet".
Og setningen jeg vil gi deg, er: "Jeg overveldes av alt jeg må bære på."
- Når noe blir for mye. - Så jeg bærer mye?
Man kan også se det billedlig.
"Du bærer på en tung bør, som menneske."
Du har så mye tap, sorg og ansvar som hviler på dine skuldre.
Jeg er så overveldet at jeg faller.
Og...
jeg er død.
Jeg er en hval som blir jaktet på.
- Vet dere hva en hval er? - Det er en gigantisk fisk.
- Ikke egentlig en fisk, det er... - En diger fisk!
Ok? Jeg er en hval som blir jaktet på.
Det ville vært lurt om du skriver en prosjektbeskrivelse.
- Om hva det er. - Ja, ja.
Og litt om utbytte for dem, i forhold til hva de er med på.
Det er jo masse utbytte for dem, men det er også så viktig publikumsmessig.
Å få fortelle historiene, ja.
Men mottaket tenker nok også på hvorfor det
er bra for disse gutta å være med på det.
Jeg tror det er lurt å få med det.
I tillegg til at det er viktige historier som fortelles.
- Kul skjorte. - Takk.
Jeg visste ikke om den koblingen
mellom "fitness" og "witch" før i sommer, faktisk.
Ja, ok.
Fatter ikke hvordan jeg kan ha oversett det så lenge.
- Flammen er tent. - Ja, flammen brenner.
Du vet, vi var jo på det asylmottaket.
Nå skal jeg bare kontrollere at ting blir gjort sånn som jeg har lært deg.
Ellers er jeg en jævla dårlig lærer. Eller du en elendig elev. En av de.
Bare fortsett. Jeg må jobbe litt med Sigrid. Hun kan ikke gå helt på egen hånd.
- Var det tredje, eller? - Shoukat?
Og så bare baller det på seg. Vi har fått full pott på asylmidlene.
Eller "aktivitetsmidler" heter det.. Og så har jeg tilgang på et teater.
Kjør neste øvelse. Kjør neste sett, så fortsetter vi å snakke.
- Vi kan ikke bare snakke, vet du. - Vi får ikke lov til å snakke.
Nå kan jeg begynne å utfordre meg selv litt.
Eller ta litt andre ting. At man ikke bare er på det samme.
- Here you are. - Tusen takk.
- Vi snakkes i overmorgen. - Ja, det gjør vi. Ha det.
- Ja? - Er det noe?
Jeg vet ikke helt hva, men jeg føler at det er...
- De greiene er perfekte, da. - Det er jo både symbolsk og praktisk.
- Og så som de ansiktsløse. - De ansiktsløse, ja.
- Det fjerner jo i hvert fall det der... - Identitet.
Dette er så grounda, liksom.
Det er kunst, men der føler jeg at det er så sykt mye støy.
"Hvem fikk støtte, hvilke priser har du vunnet", og alle de greiene der.
Det blir så elitistisk, og skygger egentlig for det man har å komme med.
Det er helt ekstremt hvor mye som bare faller ned.
Jeg har et prosjekt jeg har brukt for å forløse den amatøriske ekstasen.
- Amatørisk ekstase? - Ja.
Jeg bruker det hvis jeg kommer inn i et nytt rom, for å ta inn rommet.
For å bli mer til stede og mer følsom.
Jeg har en video her, på YouTube.
Det her er da en autistisk dobbeltgjenger.
Hun er i dialog med ting og objekter i
naturen gjennom bevegelse, berøring og lyd.
Det her er språket hennes. Det er sånn hun kommuniserer.
Observasjonen går slik: Som konsekvens av en villighet,
eller bent fram at fyr og flamme graver inn i dansen,
eller kroppen, som representasjon for strukturer vi ser, men ikke ser...
så kan ikke kroppen unngå å føle seg litt snytt.
Snytt av en overhengende dominans av intellektet.
You're not alone
Asal?
- Dette her, hva er det? - Det er dusjen.
Jeg vet ikke om det kommer over, egentlig.
Det var ikke sånn jeg hadde tenkt, men vi kan jo også faktisk, som du sier...
At man har en sekvens der for eksempel Serwan
lever livet sitt, eller at det kanskje bare skjer i bakgrunnen mens man først...
At du lever livet ditt her. Tar en dusj, går på do, kler på deg, sover...
- Skal vi se. Er den... - Til forestillingen?
Det er jo egentlig helt fantastisk! Ok, kult.
Bra, dere bare fortsetter. Hvordan går det her?
Jeg kom på noe skikkelig fett her. Jeg må bare finne det partiet.
- Han ser liksom så liten ut. - Sjekk hvor bra det passer med lyden.
Kan jeg ta bilde av dere? Dere må smile, for det der er faktisk veldig morsomt.
Asal?
- Ja? - Vi kan ikke ta den.
- Ragnhild ville ha den. - Det går ikke.
Jeg har ikke vært klar nok på det, men vi kan
ikke bruke noe av det som sto her fra før.
Vi hadde bare tenkt å bruke baksiden.
Det går ikke, for det er noen andre som... Det er Lars som eier det.
- Ja, ok. - Det er Grusomhetens.
Ok, folkens. Ingenting av det som var her fra før kan vi røre. Ok?
Det tilhører Grusomhetens Teater, og det skal vi respektere.
Ok? Fint. Ellers kjempebra.
Vi prøver det. Da må dere stramme den.
Å, se dere, da!
Det er ikke så farlig. På en måte er det bra. Det er sannhet i det uttrykket.
- Også den. - Ok.
- Sånn. - Ja.
Det er sånn du bruker på... Dipp, liksom?
Salaten. Tomat, agurk og sånn.
Ok.
Det blir bra, det her.
Hei, Lars! Hei!
Ja! Ja, det var bare...
Det begynte da vi var på asylmottaket.
Jeg traff noen helt fantastiske folk som hadde sinnssykt sterke historier.
Og så ballet det litt på seg. De syntes det var en veldig kul ting.
De fra mottaket syntes det var en veldig fin aktivitet for asylsøkerne.
Men det var aldri sånn at jeg hadde...
Nei! Nei, nei, nei.
Ja, ok. Det var en feil. Og det skulle aldri ha skjedd.
Men med hånda på hjertet, det vil aldri skje
igjen. Det var eneste gangen det skjedde.
Jeg har vært helt klar på at ingenting skal
røres av det som hører til forestillingene.
Det er ingen som har... Nei.
Nei! Altså, vi har ikke...
Nei, nå må du... Hvis du hadde truffet de folka, hadde du skjønt hva jeg mente.
Det er helt fantastiske historier.
Det er sinnssykt viktig å få ut.
Men du hadde hatt... Lars, hør på meg da!
Du hadde elsket de folka, og hadde du hørt
de historiene, hadde du blitt helt med på...
Jeg skulle selvfølgelig ha ringt deg.
Jeg har prøvd å ringe deg, ok? Du har bare slått av telefonen!
Unnskyld. Ja, selvfølgelig.
Men bare hør Og i forhold til Artaud og Det Grusomme...
Det reaktualiserer hele Grusomhetens Teater,
på en måte. Ideene til Artaud kommer jo...
Skjønner du ikke hva jeg mener? Det er helt i
tråd med det du selv ønsker med det teateret!
Nei... Nei! Please, da!
- Ok... Hei. - Hei.
- Trenger du noe hjelp, eller? - Det går bra. Skal vi se...
Dette er bare en beskjed.
Nå snakket jeg akkurat med Lars.
Det viser seg at Oslo Kommune har inngått en avtale med Urbanium
om at Vega Scene skal overta Grusomheten. Helt over hodet på Lars.
- Hæ? - Ja. Det er helt grusomt.
Ja, så... Det er jo det alle har fryktet.
- Ja, men... - Det gjelder ikke Hausmania.
- At de skal overta lokalet? - Ja.
Lars sier at på grunn av noe omregulering-ish må de da ut.
- Når? - Nå. Vi må være ute til i morgen.
- Hæ? Men Gritt, det går jo ikke. - Nei, det er helt insane.
Jeg vet ikke hvordan man kan bestemme sånn...
Men bare ta det helt med ro. Dette ordner seg. Jeg finner en løsning.
Men vi er nødt til å sette dette på vent.
Vi trenger ikke engang å sette det på vent. Vi finner en løsning.
Ja, men det blir ikke akkurat som vi har sett det for oss. Det blir noe annet.
Men jeg bare tenker at nå spiser vi.
Så kan vi ikke annet enn å pakke det ned,
men så finner vi... Så skal jeg ordne det.
Du har fått midler, det går an å gjøre det
et annet sted. Vi må bare finne det stedet.
Nydelig. Fantastisk. Men Ragnhild, hadde du sendt ut invitasjoner?
Tilbake ved vannhullet står en kropp og observerer noe annet,
som konsekvens av en brann tilbake i tid, og
den lurer på hvordan alt dette skal forenes.
- Går det bra? - Ja.
Og denne kroppen er en heks, for det er ikke
til å komme unna at vi nok alle er hekser.
Og jeg, heks, setter meg på bakbeina i møte med strømningen
som i stor grad velger vekk bevegelse som håndverk.
Som en dyp og tidkrevende praksis, en praksis løslatt fra produksjonskrav.
Alt det kriminelle i meg lyser
For skog og nordmark skal glede seg
Hvor ville hunder
og ørkendyr møtes
Hvor pilormen bygger bol legger egg
danser hvor ugla klekker planer, blunker
Lilith, Lilith
Hvem fordunkler min plan med sprelske ord? Hvem ser meg når jeg snur meg bort?
Lilla plommer! og kalde diamanter
Perler? Og kramper i mitt bilde!
Demondama traller og søler i syklisk blodlek
- Lilith? - Har du ikke hørt om Lilith?
Tre, to, en.
Hei.
Jeg er kraftdyret ditt.
Godterikrokodillen som kommer til coverversjonen av Sweet Harmony.
Jeg ligger som et stort landskap og lyser opp i natta.
Jeg er din frelser fra alt småondt.
Jeg lar deg flyte i elver av morsmelk.
Jeg tar deg vekk fra det milde norske ubehaget.
Du glipper med øynene for å klarne blikket.
Mumler for deg selv etter hvert, nå i transe.
Dette vil du ikke være alene om. Dette vil du ha vitner til!
"Far!" sier du. "Jeg tror jeg har hatt en åpenbaring!"
Vi begynner helt på nytt igjen. Ingenting av dette har skjedd før.
Oldefaren din er stolt av deg. Moren din er glad i deg.
Du lytter til "En tvilling søker sin podd".
- Jeg er Gritt... Dahl. - Som ikke har hørt om Lilith!
I 1. Mosebok skapte Gud mann og kvinne, med
jord skapte han dem. Ifølge jødisk mytologi
så er den første kvinnen Lilith. Gud skapte
Adam og Lilith av samme jord, jevnbyrdige.
Hun flyktet og oppgav det trygge til fordel
for det frie, ville. Så kom ribbeinhistorien.
Hun er jo demonisert i jødedommen.
Ifølge jødiske skrifter, når menn på natten har sædavganger,
er det Lilith som rir dem og så stjeler hun spermen.
Det er så serendipity at jeg er her nå.
Jeg driver på med performance og ritual...
- Serendipity? - Skjebnebestemt.
Skjebnebestemte tilfeldigheter.
Eller som Kairos. "Det perfekte øyeblikket for noe".
- Kronos er vanlig tid, mens Kairos er... - Kairos, ja.
Korsveiene. Når de møtes, må du gjenkjenne det.
Dette er en korsvei, da.
Jeg bare tenkte, for jeg hadde denne drømmen først.
- Og så begynte jeg å nøste. - Hvilken drøm?
Om Den Hvite Betennelsen. Du kan tenke deg...
Som stemningen etter Svartedauden. Man skulle
tro de ville redde verden, eller seg selv.
Men de opplevde Svartedauden som dommedag.
"Slipp det du har i hendene, gå inn til byen, drikk og hor."
Man kunne du bli prest lett som bare det, for prestene døde som fluer.
Nå føler jeg at jeg nærmer meg knuten i det nøstet.
Akkurat nå? Føler du det?
Ja, det var det jeg mente med serendipity.
De som har bodd her lengst, får bo på toppen.
Jeg er litt i fluks akkurat nå. Så jeg har det... utendørs.
Og på samme tid søker jeg å finne for meg selv en fredfull og kranglete ko-eksistens
mellom teori og praksis. Og noe av krangelen går ut på hva slags teori
og hvordan den kan formuleres til å passe hekser og troll
og kropper med drømmer om dype forandringer en kan ta og føle på.
- Hei. - Hei, jeg beklager at...
..var at da vi dannet samfunn og utviklet sivilisasjonen,
så skjedde jo det ved at vi utviklet fornuft og språk for å kunne kommunisere.
Hei.
Du ble jo borte på et tidspunkt?
- Ja. Fins det noe vann her? - Vann, ja.
Jeg har nerver som er sånn, liksom.
- Hallo. - Hei.
- Så koselig, da. Går det bra? - Ja.
- Bor du her i nærheten, eller? - Nei, jeg bare kom fra en fest der oppe.
Oppe i det kvinnekollektivet på Kampen der? Ja, ja. Der skulle jeg gjerne vært.
Jeg spilte i hele går, jeg. Var Peer Gynt for ørtende gang.
Jeg tror det egentlig bare var for kvinner.
Går det bra med deg om dagen? Hva gjør du?
- Hva heter det... Research. - Research, ja? Kult.
Til noe nytt som jeg utvikler.
Den Hvite Betenne ...Og om De Utstøtte...
Den hvite?
Den Hvite Betennelsen, men også om Skandinavia.
- Hvordan blir man lagt inn? - Kan jeg få personnummeret ditt først?
Man vil jo gjerne gjøre noe som... bidrar med noe, liksom.
Men så er det mer som at jeg bare driver rundt og ødelegger alt jeg kommer borti!
Det var ikke det som var meningen. Det bare...
Jeg burde jo bare slutte, og finne på noe annet.
Og så vet jeg ikke hva det skal være, for jeg har ingen utdannelse.
Så det er mange ting på én gang, egentlig?
Du sliter med hvor du bor. Hvordan er det rundt deg ellers?
Har du noen du kan snakke med om ting som er vanskelige?
- Mammaen min er på Gran Canaria. - Hva sa du?
- Mammaen min er på Gran Canaria. - Er mammaen din på Gran Canaria?
Bor hun der?
Ja.
- Og pappaen din, da? - Han... Vi har ikke så mye kontakt.
Har du noen gang opplevd at du har hørt stemmer som andre rundt deg ikke har hørt?
Eller at du har sett ting som andre rundt deg ikke ser?
Både ja og nei.
Ja, for jeg føler at på en måte gjøre jeg det hele tiden.
Eller at det er noen ting jeg kanskje hører
eller forholder meg til på en annen måte.
For hvis ikke så hadde ikke folk oppført seg som de gjorde.
Har du tanker om å ta ditt eget liv?
Ja, ja. Men det er bare sånt jeg alltid har hatt.
Så det er ikke noe nytt. Det er bare...
at det kunne vært deilig å slippe, liksom.
Men sånn tror jeg alle har det, innimellom.
Hva er det som holder deg tilbake?
Fra å ta mitt eget liv?
Hva er det du lever for?
Da er vi vel ved avslutningen. Eller hadde du noe mer nå?
- På den lista? - Nei.
Sånn som vi oppfatter tilstanden din,
så er det ganske tydelig for oss at det er en krise.
En innleggelse...
tror jeg ikke ville vært det beste i dag.
Hva tenker du på da?
Jeg tror at du kan løse problemene dine...
ute i livet ditt.
Og du kjenner til systemet, til hva som kan
hjelpe deg overfor NAV, og de tingene der?
At det er flere instanser rundt deg som du kan benytte deg av?
Det er viktig å få frem til deg at du er ikke alene i dette.
Å sette en barnehage mellom to blokker, det er det dummeste politikere gjør!
- Herregud, det er lenge siden sist! - 20 år!
- Jeg var ikke sikker på om du kom. - Jeg skrev jo det.
- Ja, ja. - Men det var litt vanskelig å...
Ja, det er sånn sirkelfølelse.
- Titt-tei! Det er Gry-Jeanette! - Gritt!
Nå kan du få litt lasagne. Noe å drikke?
Vil du ha øl eller vin?
Det er ikke sikkert at du liker den, for å si det sånn.
- Jeg brygger mitt eget øl. - Oi sann. Wow.
Jeg beklager at vi begynte å spise. Men barna blir så sultne.
- Unnskyld at jeg kom for sent. - Ikke din feil.
Vi er veldig vant til å spise kald mat.
Du kjører sykkel? Tok du gamle Mosseveien, da?
Akkurat i dag kom jeg med tog. Buss for tog, da.
Det var litt av et kjøpesenter som var blitt reist.
Det var som en blekksprut som bare spredte seg godt utover der.
Det er veldig praktisk å ha det sånn.
Og litt praktisk med tanke på at vi kan
kjøre helt inn. Vi har ofte litt dårlig tid.
Ja, mye dårlig tid.
Men Gritt er skuespiller, da!
Er du kjendis?
Ja, er det mye audition og sånn? Eller åssen funker det?
Nei. Kanskje helt i begynnelsen, men det var før jeg fant greia mi.
Så du har på en måte gitt opp den store drømmen?
Gått litt vekk fra det der "jeg skal bli stor skuespiller"?
Hva er det som gjør at du sier det?
Ofte er det sånn at virkeligheten blir noe annet, og så må man justere seg litt.
Jeg driver med performance. Det er to totalt ulike verdener.
Performance? Ok...
- Det er på en måte å iscenesette... - Ja, ja, ja.
- Kan man leve av det, da? - Gritt har gjort veldig mye spennende.
- Hun har vært masse i utlandet... - Det krever nok en mer...
bevisst livsstil, sånn økonomisk.
Kanskje mindre materielt orientert.
Du må på en måte...
- Har du barn? - Nei.
Ingen egne barn.
Det tror jeg nesten ikke jeg ville turt,
sånn med hva vi skal inn i nå, liksom. Store omveltninger,
- og katastrofen vi står overfor. - Hvilken katastrofe?
Klimakatastrofen. Den økologiske katastrofen. Apokalypsen.
Vi er jo ikke der ennå.
Jeg skjønner hva du mener.
Vi må kanskje tenke helt nytt om veldig mye.
Det er jo veldig dumt å sette barn til verden
når vi er midt i... Når det går til helvete.
- Sorry, barn, at du fins. - Det er jo veldig mye forskning på det.
Men kan du være så snill å ta med deg Torje?
- Så vi får litt mer... - Skifte på deg, lille tass.
Jeg beklager, Gry-Jeanette.
Gritt.
Hvorfor snakker du sånn dialekt hvis du er herfra?
Det er et bra spørsmål. Jeg flyttet hit, men
først bodde jeg et sted som heter Sarons Dal.
- Har du hørt om Sarons Dal? - Nei.
Det er en dal der alle er kristne. Alle tror på Gud og Jesus.
Jeg har seks halvsøstre. Vi hadde en gruppe som het Syv Søstre.
Vi sang på gudstjeneste hver søndag, og faren vår var pastor.
Det var ganske intenst.
Da jeg var tolv, skilte mammaen min seg fra pappaen min.
Vi flyttet hit. Vi bodde i det som het "Gøsjeblokka" den gangen.
Han ser muligheter der andre ser hindringer,
er intelligent og kreativ, og gir høy status.
Det er vel fem menn som skal gjøre masse ting
for ei dame, så må hun velge hvem hun vil ha.
Nå må ikke dere snakke om alt som er spennende uten meg der borte!
..og det var ikke før gjort,
før jeg skjønte at nå har jeg klemt ut en liten Hitler på Mathias.
Han.
Det så jo ikke ut som latteren satt så veldig løst.
- Han hva da, tenkte du? - Jeg kjente ham litt.
Å ja! Selvfølgelig kjenner du noen sånne.
Jeg har spermen hans i fryseren.
Vanligvis... Dette kan jo du høre på også, Vilja.
Du vet Eva og Adam? Det var også en kvinne som kom før Eva,
og hun het Lilith.
Og i jødisk mytologi så sier man jo at Lilith
stjeler spermen når menn har nattlig sædavgang.
Nei, stjeler den? Det er jo også veldig i tråd med Artaud...
Går det bra med deg, eller?
Ja.
Men jeg vet ikke hvordan det går med
kjærligheten! Skjer det noe på den fronten?
- Det har jeg slutta med. - Du kan ikke slutte med det.
Jeg bare tror ikke at parforhold er for alle.
Du kompliserer veldig mye for deg selv nå. Du
pleier å gjøre ting vanskelige for deg selv,
men det å velge bort kjærligheten er nok noe
av det som gjør det vanskeligst for deg nå.
For jeg merker at du ikke har det noe bra.
Jeg vet at du er et godt menneske, som er lett å elske.
Men du slipper plutselig ingen inn, og da er det veldig vanskelig å falle for deg.
Hvorfor skal du alltid gjøre det? Du velger å gå helt utenom,
velger vanskelige stier og veier istedenfor å bare gi deg selv litt slack.
Fra den tankevirksomheten din, på en måte...
Plystrer
Har drømmen noen far?
Adam sa hun var for vill
Alt det kriminelle i meg lyser
for skog og nordmark skal glede seg
Og når livet kaster det uventede mot oss...
Det å tilhøre det ekstremt individualiserte
samfunnet vi er i ferd med å få...
Vår egen forfengelighet, og hva vi vil legge igjen etter oss,
forsoninga med at livet svinger.
Det er lys og mørke, smerte og lykke. Sårhet...
Følg med oss videre, så skal du høre at sultproblemet i verden øker.
Målet om å avskaffe ekstrem fattigdom innen 2030 har blitt vanskeligere.
I dag gjenopptas søket etter den siste
savnede etter det store snøskredet i Troms.
Fire skiløpere ble altså i januar tatt av et snøskred på Blåbærfjellet.
De fant tre, men til tross for iherdig leting
i fire uker ble altså ikke den siste funnet.
Nå har sommeren kommet, og...
Skål!
Dette er en eliksir. Det er en drikk jeg har eksperimentert med.
- Den ser spennende ut. Fin og grønn. - Det ble ålreit farge.
Den ser litt giftig ut, nesten! Spennende.
- Men tusen takk. - Bare hyggelig.
Og tusen takk for all bistand.
Bare hyggelig.
Hello. Guten tag.
Bonjour. Hola.
Salaam aleikum. Konnichi wa.
Tjänare. Hei.
Når vi har utslettet alt biologisk liv slik vi kjenner det, inkludert oss selv,
så vil noe annet ta over og begjære liv.
Jeg liker å tenke at livet selv er et tenkende vesen.
Et vesen som produserer konsepter som en mekanisme for overlevelse.
For at liv skal få fortsette.
Og at livet selv har et minne om fortiden.
Og at kaos får form gjennom å gjenkalle fortiden nedfelt i oss.
I våre celler. I våre vaner.