Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
SNIMLJENO U SIJEČNJU 2020.
U PRIJAŠNJEM SVIJETU
Hvala.
Mnogo vam hvala.
Hvala.
Mnogo vam hvala.
Hvala na srdačnoj dobrodošlici.
Čak je i malo previše…
Tek sam ušao.
Nije bilo tako teško.
Neću vas pitati jeste li spremni. U redu?
Sjajno.
Nije na vama da budete spremni.
Već na meni.
Kad vas izvođač to upita,
recite da ga se to ne tiče.
„Tek smo sjeli. Pusti nas na miru.”
Večeras imate pravo biti nespremni.
Dobra večer.
Dakle…
Veoma mi je drago vidjeti vas.
To kažem svima na svim nastupima.
Nakon izvedbe,
ljudi nas uvijek pitaju je li teško.
Pretjeram i kažem da jest.
Jednom sam gledao dokumentarac o Darfuru.
Zaključio sam da posao komičara nije težak.
Ne smeta mi ako se ne smijete.
Loša je šala bolja od smrti.
Sad ste još manje spremni nego ranije.
Bit će sve u redu.
To će biti tema mog nastupa. Upozorio sam vas.
Drago mi je da je dvorana puna jer teška su vremena.
Bilo je štrajkova i terorističkih napada.
I ljudi, jasno, nisu htjeli izlaziti.
Nisam išao ni na svoje nastupe.
Mnogi se ne slažu i kažu da ih nije strah.
E pa mene jest.
Vidio sam uplašene ljude u podzemnoj.
Uđe tip. Halja, bomberica i bradurina.
Nije mi bilo svejedno.
Ljudi su se čvrsto držali za rukohvate.
Bojali su se. Jedan me tip pitao:
„Ne izgleda li ti onaj sumnjivo?”
Svi smo pomalo paranoični.
Ja pogotovo.
Toliko da nosim samoubilački pojas.
Ako sam u busu i uđe bombaš samoubojica,
reći ću mu da je zauzeto.
„Idući put provjeri raspored.”
Ako se ipak želi raznijeti, učinit ću to prije njega.
A sve će njegove djevice biti moje.
A što ste očekivali?
No to je stvorilo neugodnu atmosferu.
Čim se nešto dogodi, odmah mislimo da je kriv ISIS.
Kao kad se zapalio Notre Dame.
Mislio sam da su teroristi.
No čak ni oni nisu bili sigurni.
Sigurno imaju nekog tko provjerava vijesti.
„Mi smo zapalili katedralu?”
„Imali smo čovjeka na skeli?”
„Da preuzmem odgovornost?” „Može.”
„U blizini se prodaje kebab. Povezat će.”
ISIS je stao iza pokolja u Vegasu.
FBI je negirao.
„Ipak, dobar pokušaj momci.”
„U redu, čujemo se opet.”
Iskušali su sreću.
Uskoro će biti krivi za uragane.
Usred njega će pronaći sirijsku putovnicu.
Čudno da nisu zvali kad je umro Johnny Hallyday.
Čudna su vremena. Za Noć vještica,
više vam ne treba kostim zombija da nekoga preplašite.
Odjenete halju i to je to.
Tako sam se ja odjenuo. Govorio sam:
„Podvala ili Allahu Akbar?"
Savršeno djeluje.
Dobio sam tonu gumenih od svinjske želatine.
Poduzete su mjere predostrožnosti.
U ćeliju Salaha Abdeslama postavljene su kamere da ne počini samoubojstvo.
Meni se čini kao savršena reality emisija.
Nakon Marsežana na Mikonosu, zašto ne Džihadisti u Provansi?
Već kad snimamo socijalne slučajeve…
Čujte,
da se obraćam Velikom bratu,
uzviknuo bih: „Salah!”
„Ovo je Veliki brat.”
„Zezam se, imaš posjet u 16 h.”
„Toliko…
Zasad.”
Lijepo se malo smijati.
Pijem gaziranu limunadu.
Nisam neki ljubitelj,
ali kad postane napeto, miješam je.
Pomaže.
Ljudi me pitaju jesam li komičar i jesam li smiješan.
Komičar sam jer sam slabić.
Kad ste snažni i izravni, suočavate se s onima koji vam proturječe.
Kad ste slabi kao ja
i ljudi se ne slažu s vama, samo kažete: „Šalim se!”
Prva lekcija za komičare.
Ali ne odlučujete vi jeste li komičar,
nego publika.
Možda ćete na kraju nastupa reći:
„Dobra konferencija.”
Moguće je.
Jest.
Maštam o tome da postanem zvijezda.
Ne radi slave ili novca, nego da budem u emisiji Rendez-vous en terre inconnue.
Volim takve emisije.
Koncept je da pošaljete francusku slavnu osobu u neko pleme
i dokazati kako smo svi isti.
Nismo.
Poslali su neku ljepoticu kod Masaija.
Nisam vidio nikakvu sličnost.
Štoviše, potpuno su različiti.
Neki Masai upitao ju je čime se bavi.
”Lijepa sam. Ljudi mi plaćaju za to.”
„Zbilja?”
„Koliko imaš koza?”
Ne, nisu slični.
Nimalo.
Volio bih upoznati Kečua Indijance.
Dok se ne snima, obratio bih se poglavici
i objasnio mu par stvari vezanih za moju kulturu.
„Vidiš ovu emisiju koju snimamo?”
S tim bismo budžetom mogli financirati vaše selo idućih 20 godina.
No sve ćemo potrošiti na jednu večer.
„Prevedi to, važno je.”
„Zašto ne prevodi?” „Ne treba.”
„Govorim francuski. Sve je prevara.”
„Nisam Indijanac. Smijem ti reći dok se ne snima.”
„Skupili su me u gradu.”
„Ponudili su mi 50 eura da glumim Indijanca.”
„Mislio sam da će me se odmah riješiti.”
„Ali zasad mi dobro ide.”
Svijet je okrutno mjesto.
Svi to znamo, ali još je gore kad znamo da svi pridonosimo.
Pomalo.
Umjesto da smo ovdje,
mogli smo negdje volontirati.
Ali to je dosadno.
Ma već kad ste došli, ostanite.
Ostanite, ne osuđujem vas.
Iako naslućujem krivnju.
Kao vegan koji je gricnuo burger.
Osjećate se krivo, ali ujedno uživate.
„Kad je već ovdje, pojest ću ga.”
I ja se osjećam krivo.
Ali imam savršeno rješenje. Društvene mreže.
Čim otkrijem neku strašnu vijest,
objavim: „Ja sam to i to.”
I savjest mi je čista.
Veoma je praktično.
Počeo sam s „Ja sam Charlie”, „Ja sam Bruxelles”,
„Ostani doma.”
Ništa lakše, s kauča.
Odjednom su svi uključeni.
Žaliti se na Fejsu
isto je kao trubiti usred kolone.
Svima dosađujete,
a ništa ne možete promijeniti.
Još je gore lajkati takve objave.
Kao da ste u autu pored
i kimate tipu koji trubi.
„Nećemo nikad stići.”
Društvene mreže imaju nevjerojatnu moć.
Svi su bili šokirani kad je američki zubar ubio lava.
Platio je 50 000 dolara da ubije lava u Zimbabveu.
Ljudi su pobjesnili.
Zaključili smo dvije stvari.
Prvo, da zubari leže na lovi.
Drugo, sad znamo gdje je Zimbabve.
Novinar je na terenu upitao: „Netko vam je ubio lava?”
„Da, užasno tužno.”
„Ali ljudi sad pričaju o Zimbabveu, a ovdje je život težak.”
„Ne skrećite s teme.”
No nitko ne mari kad umre krava.
Reći ćete da je lav rijetka životinja.
Što ga čini vrednijim.
To je zakon oskudice.
Istina, što rjeđe, to vrednije.
Primjerice, kako se vi zovete?
Bertrand. Zgodni ste, ali crvenokosi su vredniji.
Žao mi je.
Ubije li vas američki zubar, nitko to neće objaviti na mrežama.
Nećemo govoriti „Ja sam Bertrand.”
Niste dovoljno rijetki.
Ipak se čuvajte zubara.
Da je među izbjeglicama koje pristižu više crvenokosih, a manje tamnoputih…
Bio sam blizu.
Šteta.
Prosuđujemo druge po izgledu.
Počnimo svi nositi burke.
Muškarci, žene, Bertrand. Svi. Dosta je prosuđivanja po izgledu.
No ova praksa ima i mana. Kako muškarci u Saudijskoj Arabiji
pronalaze supruge,
ako sve nose burke?
Dozivaju li se kao pingvini?
„Aha, evo te!”
„Požuri, uskoro zatvara Louis Vuitton.”
Iznenadit ćete se, ali u nekim su zemljama
Arapi bogati.
Da.
Upozoravam vas
jer polako otkupljuju Francusku.
Nedostajat će vam Magrebljani.
Tko će onda tražiti socijalnu pomoć.
Arapi, socijalna pomoć, vidim kakva ste publika.
Burke su problem i kad imate tri žene.
Dođete doma i kao mačo zatražite ručak.
„Ušuti, debeli.”
„To si ti, Fatima? Ne?”
„Djamila? Ne?”
„Ti, Muhamede?”
Da, da, ima toga i kod njih.
Tolerirat će vas ako ste jednu trećinu gej.
Jedna od tri će upaliti.
Manje je od osam.
Vidim da se neki muče s matematikom.
„Nisam to učio.”
O burkama se stalno priča.
Danas ćemo rijetko čuti išta pozitivno o muslimanima.
Pitate li njih da ocijene ova vremena, reći će:
„Jedna zvjezdica.”
Znam da su loša vremena jer da nas netko dođe pokoriti
i zatraži sve naše Muslimane,
mnogi bi odgovorili: „Samo izvolite.”
To je činjenica.
Već smo imali takvih perioda.
Zato bi se muslimani trebali sprijateljiti sa Židovima.
Za savjete.
Ne šalim se.
„Imam loš predosjećaj. Što bi ti učinio?”
„Kao prvo…
Nikad ne putuj vlakom,
i odbij svako tuširanje.”
Da.
Neki su oklijevali s pljeskom.
„Što ćemo?”
Možda vam je ta šala šokantna.
Da vam nešto kažem.
Tek sam počeo.
Ako vam je to bilo šokantno, odmah otiđite.
Tužite me. Pogurat ćete mi karijeru.
Uz rast desnice, muslimanima danas nije lako.
Netko će glasati za ekstremnu desnicu?
Da, nikad ne znamo tko su.
Jedanaest milijuna desničara tijekom izbora,
a nikad nisam upoznao jednog.
Kad pitam nekoga je li glasao za desnicu… „Pa ne baš.”
Aha.
Rezultati me uvijek iznenade.
Svakih pet godina izlaze na birališta.
„Ovo je naša zemlja!”
Potom se povuku u jazbine.
Gledaju CNews.
Desničari su promijenili ime. Više nisu NF, nego NS.
Nacionalna stranka. Ne brkajte s „Nacionalsocijalisti”.
Posvuda su. Užasno je.
Kad mijenjate ime, sramite se prošlosti.
Želite da se vaša loša prošlost zaboravi.
Dobra ideja za Tariqa Ramadana.
„Silovao si je?” „Zovem se Jean-Luc i budist sam.”
Zanimljivo, jer više od 80 % birača
žele smrtnu kaznu.
„Zamisli da ti netko ubije kćer.”
„Željet ćeš ubiti lika koji ju je ubio.”
Možda i ne.
„Možda je moja kći užasna.”
Primjerice Jean-Marie Le Pen.
Čekajte…
Ne želim suditi,
ali kći ga je primila u njegovu stranku.
On ju je stvorio, a ona ga je izbacila.
Za poludjeti.
Vratite se doma, a kći je promijenila brave.
Za poludjeti.
Žele smanjiti broj useljenika s 200 000 na 10 000.
Prednost imaju talentirani.
Izvrsna zamisao.
Organizirat će Useljenici imaju talent.
Da,
Na granici će ih pitati: „Koji je vaš talent?”
„Preplivali ste 500 km? Ništa posebno.”
„Nije dovoljno.”
„Možda da istovremeno žonglirate.”
„Pokušajte obrnuto. Puno bolje!”
Kažu da joj je stranka manje rasistička.
Čisto sumnjam.
Mislim da ostale stranke misle poput njih.
Neki su se razuzdali.
Uzmimo za primjer Castanera.
Jednom je izjavio kako prepoznati radikaliziranog muslimana.
„Čuvajte se brada.”
Hvala ti, Castaneru.
Napredujemo.
Zahvaljujući njemu, sad sam mnogo oprezniji.
Kad sam bio u Alžirskom konzulatu,
vidio sam cijeli red bradatih.
„Radikalizirani ste?”
Ne, samo se odavno nismo brijali.
Svejedno sam ih prijavio, radi svake sigurnosti.
Netko je viknuo: „Živio Alžir!”
Izdaleka.
Uskoro ćemo na tu temu.
I Robert Ménard se razuzdao.
Ako ne znate tko je, potražite ga.
Pogotovo vi koji ste uzviknuli „Živio Alžir.”
Jer sigurno vas poznaje.
Uglavnom, on je gradonačelnik Béziersa.
Skrenuo je desno,
odmah nakon Marine Le Pen.
A Ménard malo prije Trećeg Reicha.
Čeka svečano otvaranje.
Pušta brčiće.
Rekao je da je 65 % djece u Béziersu muslimansko.
Svi su bili šokirani.
Djecu su brojili prema religiji.
„To smo prestali raditi 1944.”
No to nije najgori dio.
Ako je 65 % muslimanske djece, znači da su većina,
tko je glasao za Roberta Ménarda?
Da.
Očito imamo izdajice.
Neki muslimani rado surađuju.
Ménard je postavio postere s izbjeglicama.
„Stižu u središte grada.”
Kao da su likovi iz The Walking Dead.
Po njemu izbjeglice hodaju ovako…
Kad vas ugrizu, pretvorite se u Sirijca.
Uzmu vam osobnu i počnete bolje plivati.
Ménard se ne treba bojati da će ga ugristi.
Nije halal.
Patrick Devedjian je također prolupao.
Bivši ministar i zamjenik.
„Nijemci su nam ukrali Židove i vratili nam Arape.”
Molim?
Rekao je to na tiskovnoj konferenciji.
Zamislite jadnog menadžera za komunikacije.
„Ovo nije bilo planirano.”
Zbilja me nasmijalo.
„Nijemci su oteli naše Židove.”
Naše Židove?
Devedjian posjeduje neke Židove?
Kad je doma kaže: „Gdje mi je daljinski? Moji Židovi!”
„Gledali ste TV? Nemoj mi reći da je šabat.”
Nijemci su mu ušli u stan i oteli Židove.
Baš su bezobrazni.
Ne otimaju se tuđi Židovi.
Patrick je bio nesretan
što su mu uzeli Židove. Baš nezgodno.
„Dugo sam ih tražio.”
„Svakome svoji Židovi.”
Brine se za svoje Židove.
Rekao je Nijemcima da mu ih vrate.
Ali oni su mu rekli
da ne znaju imaju li ih.
„To sam i mislio. Daj mu onda Arape.”
„Neće primijetiti razliku.”
„Jedni i drugi gestikuliraju rukama i obrezani su.”
Patrick se vratio doma misleći kako je dobio natrag Židove.
„Gdje mi je daljinski?”
„Gdje mi je TV?”
Aha, volite ovakve šale.
Sad vam je bilo smiješno.
Krivim politiku, ali rasizam je posvuda.
Na TV-u sam vidio upozorenje za otmicu.
„Osumnjičeni je crnac.”
„Crnac.”
Što je iduće? „Ako ga vidite, ostanite mirni
nazovite nas i recite 'Ku Klux'?”
„Mi ćemo rješavati dalje.”
I reperi su rasisti.
„Mojim crnčugama.”
Znaju li odakle potječe ta riječ?
Možda uz desničarske stranke rastu i desničarski reperi.
„Posvećujem ovo svojim robovlasnicima.”
„Živjela transatlantska trgovina.”
„Nastavimo se boriti. Bordeaux, Benin, Louisiana.”
„Bordeaux, Benin, Louisiana.”
„Platite mi pamuk.”
Vidio sam da neki plešu.
„Bordeaux, Benin, Louisiana.” Dobar ritam.
Svi smo mi pomalo rasisti
i čekamo pravo vrijeme da se otkrijemo.
I ja sam rasist.
Ne podnosim bijelce koji misle da će spasiti Afriku.
Likovi s ogromnim dredlocima i dimijama.
Onaj koji ti drži lekciju jer je iskopao bunar u Togu.
Vidi se da nikad nije kopao,
ali nakon dva tjedna počeo je svirati djembe.
I uzvikuje: „Babilon.”
Prije spašavanja Afrike, nauči ritam.
Hoda bosonog.
„Želim osjetiti prirodu. Ovo je priroda.”
Hodaj bos po željezničkoj postaji
i skupit ćeš sidu.
„Podsjećat će te na Afriku.”
To je i moja omiljena šala.
Dokazat ću vam da smo svi rasisti.
Zamislite da istražujete selo u Francuskoj.
Veoma zabačeno mjesto, kao Cantal.
Ima li tko iz Cantala?
-Da! -To je u Essonneu!
Čuo sam dvije stvari.
-Idemo ispočetka, ima li tko iz Cantala? -Da!
Dvoje vas je?
Nevjerojatno.
Dvoje iz Cantala. Fotkajte se na izlasku.
Dobro došli…
U grad.
Nadam se da vam put nije bio naporan.
Problemi s kočijama?
Kočijaši štrajkaju?
Odakle ste iz Cantala?
-Aurillaca. -Tako dakle.
To je grad. Koliko ima stanovnika?
Ne znate.
Još nisu imali popis stanovništva.
Nisu našli mjesto.
Dobro došli.
Čuvajte mi ljude iz Cantala.
Moderan svijet zna biti zastrašujuć.
Kad netko iz Cantala ide u Puy du Fou, zbuni se.
Katapulti? Čovječe!
Ne.
Netko je rekao da je u Essonneu.
Ako niste shvatili,
jednom sam snimio video
i šalio sam se na račun 77. okruga i šume Sénart.
Ta je šuma između dva okruga, 77. i 91. tj. Essonnea.
Netko je otraga viknuo da je u Essonneu.
Društveno neprilagođena osoba.
Objavio sam online taj video u kojem improviziram.
Otad redovito čujem ljude kako viču: „U Essonneu je.”
Tako prepoznam društveno neprilagođene na svakoj izvedbi.
I ne idem nikamo bez njih.
Mi smo ekipa.
Imamo i znak.
„U Essonneu je.” Ovako.
Ekipa društveno neprilagođenih.
Dakle, imamo ljude iz Cantala.
Dvoje.
Pitam se tko je ostao u Cantalu.
Vratite se natrag i čuvajte mjesto.
Možda nas upravo napada Rusija, a nismo toga ni svjesni.
Opasno je.
Zamislite da ste u tom selu. Vratimo se u njega.
U seocetu ste, manjem od Aurillaca.
Gradić, seoce,
selo, zaselak.
Ima oko 20-ak ljudi.
Šetate se okolo, sunce sija.
Predivan kraj.
Na praznicima ste i sve je lijepo.
Odjednom vidite crnca.
Svi će odmah pomisliti:
„Što će on ovdje?”
„Očekivao sam vidjeti svisce, ali ovo…
Znate da je daleko od kuće.
Čak i ako ste crnac, znate što ondje radite.
Ali on…
Što će on ovdje?
Dvojica će se crnaca ugledati.
I ne žele se javiti jedan drugom jer…
„Bok.”
Ima li bijelaca?
Bijelci rijetko odgovaraju na to pitanje.
Kad pitate bijelca je li ponosan što je bijel,
reći će vam da i nije baš.
Genocid, robovlasništvo, desničari.
Nerado odgovaramo.
„Bi li radije bio crnac?”
„Zašto?”
„Nisam ponosan, ali nisam ni glup.”
A pitate li crnca je li ponosan… „Naravno. Crna moć, stari.”
„Bi li radije bio bijelac?” „Naravno.”
„Što bi uradio da jesi?”
„Dodao bih fotku u svoj životopis.”
„Podnio bih prijavu policiji.”
„Da vidim kako je to
bez da me upucaju.”
Ksenofobija je bolest.
I posvuda je.
Ponekad čak i rješava probleme.
Dat ću vam primjer.
Izrael i Palestina.
U sukobu su već 70 godina.
„Vrati mi moj teritorij.” „Ne, vrati ti meni moj!”
Da im kažemo: „Riješite problem ili ćemo vas poslati Ciganima”,
odmah bi sve izgladili.
„Samo smo se malo svađali.”
„Samo se zadirkujemo.”
„Sviđala mi se tvoja pucnjava.”
„Super ubadaš!”
Dojadila mi je priča o tom ratu.
Ako vam se sviđaju ratovi, ima ih još mnogo.
Trenutačno je zabavno u Jemenu.
No trebate voljeti ratove.
U suprotnom, ne idite onamo.
Vodič za Jemen ima samo jednu stranicu. „Ne.”
Sitnim tiskom piše: „Znamenitosti: francusko oružje.”
Opsjednuti smo izraelsko-palestinskim sukobom
jer je to geopolitička sapunica.
Neprekidni neočekivani obrati.
Nedavno je Trump rekao
da je Jeruzalem glavni grad Izraela.
Sjajno.
Sukob traje 70 godina,
a ti si se sad pojavio.
Samo nam je Donald nedostajao.
Inače je vrsni geopolitičar.
Čudim se kako ga ljudi uopće slušaju.
Trump u UN-u je poput strica na večeri.
Onaj kojemu je sve dobro.
„Nemoj da opet počne.”
„Gađaj ga pohanim.”
„Sviđa mu se, sretan je.”
„Sretan je.”
„I bez ruku, ako želiš.”
Nakon pucnjave na Floridi, učiteljima je ponudio oružje.
Naoružani učitelji?
Što će s njim? „Danas ćemo… Corentin.”
„Čuo sam da puniš kalašnjikov.”
„Spusti ga ili ću te upucati.”
„Propustit ćeš ispite.”
„Upozoravam te, past ćeš.”
„Cosine…”
I zato smo usredotočeni na taj sukob.
Neki vjeruju da je on izvor svih problema.
Moj prijatelj kaže da je Izrael uzrok naših problema.
Alžirac je. Pokušao sam ga razvedriti.
„Tijekom 70-godišnjeg sukoba, bilo je 50 000 žrtava.”
„Tijekom deset godina u Alžiru, 200 000.”
„Istina”, rekao je, „dobro nam ide”.
Da.
Odveć je ponosan. Ne može se razgovarati s njim. Kao s vama.
Uvijek diže zastavu.
Neki su Alžirci takvi. Kao Bretonci.
Na svakom je prosvjedu bretonska zastava.
Da Alžirci osvoje Svjetski kup, vidjeli biste bretonsku zastavu.
Klicali bi: „Jedan, dva, tri, živio kouign-amann!”
„Jedan, dva, tri…”
Inače, kouign-amann se spravlja od maslaca i šećera,
stoga je to alžirski kolač.
I dalje tražimo povijesne poveznice, ali…
Postoje tragovi.
Arapi su zaustavljeni kod Poitiersa, Alžirci su išli okolo
i krenuli ka Finistèreu.
Jedan je filozof rekao da je rasizam svojstven čovječanstvu.
Heraktet, grčki filozof.
Antička Grčka.
Jer u današnje vrijeme, filozofi…
Rade u McDonald'su.
Moraju platiti račune.
Možda vam Heraktet nije poznat.
Ne brinite se, izmislio sam ga.
Izmislio sam ga da zvuči uvjerljivije.
Ako citirate filozofa, nitko vam neće proturječiti.
Zvučat ćete kao akademik.
Možete citirati Montaignea. Rijetki su pročitali cijeli njegov opus.
Možete reći da je rekao: „Ušutite.”
Sigurno je to rekao za života.
A kako je to Montaigne, ušutite.
Još jedna korisna tehnika
jest započeti rečenicu s „prema istraživanjima”
i usto dodati postotak.
Tako možete završiti bilo kakvu raspravu.
„Prema istraživanjima…” Predivno.
Ima zbilja čudnih istraživanja.
Prema istraživanjima, 5 % populacije Francuske je gej.
Zovu ljude i pitaju ih jesu li gej?
„Tko je to? Hanouna?”
Druga dobra tehnika jest koristiti se riječima „ako” i „dakle”.
Onda se steče dojam da znate o čemu govorite.
Feministica reče: „Ako je jedna od dvije žene zlostavljana,
jedan od dva muškarca je zlostavljač.”
Kako molim?
Zvuči logično, ali zaključak je čudan, zar ne?
Jedan od dva muškarca, to je mnogo.
Primjerice, ja ne uhodim ljude, ali Bertrand…
Oprosti.
To su osnove matematike. Jedan od dva.
Zanimaju me retoričke tehnike
jer se previše koriste u politici.
Volio bih biti političar, ali onda bih bio diktator.
Ne volim razgovarati s drugima.
Političke debate… Nije moj stil.
Debata s Mélenchonom? Nema šanse.
Tip je…
Dat ću ti sve, samo prestani vrištati.
Šapući.
Još bolje, pošalji mi email.
Zbilja bih provodio zakon.
Bio bih ekstremni diktator.
Ne želim razgovarati.
Dopustio bih gej vjenčanja,
ali samo lezbijkama.
Odlazite. Ostavite me na miru!
Ilegalne bih useljenike vratio doma.
Napokon bismo imali iseljenike koji se integriraju u inozemstvu.
Dopustio bih potpunu slobodu govora.
Ljudi bi mogli reći što god žele, čak i o meni, samo da je važno.
Fotke kolača na Instagramu.
Zatvor.
Bez suđenja, ravno u zatvor.
Koga uopće briga?
Snimanje selfija.
Odrezao bih vam ruku
hrđavom mačetom. Jasno?
Ne podnosim selfije. To je velik problem.
Postoje čak i selfi štapovi za bolje fotke.
Toliko ste usamljeni?
Ne možete pitati nekoga da vas fotka?
Idete sa štapom na praznike.
„Mrzim razgovor s ljudima, odvratni su mi.”
To je pravi problem.
Ljudi ginu radeći selfije.
Ljudi umiru radeći selfije?
Super!
Neka ih!
Narcisov mit postaje stvarnost.
Upozorili su nas.
Neki je lik snimao selfi s pištoljem.
Pogrešno je okinuo.
Tužno je. Tužno za njega.
No tijekom sahrane, ne možete si pomoći ne misliti: „Ma daj.”
„Bio je malo glup, zar ne?”
„Što napisati na nadgrobnom spomeniku?”
„Našem ljubljenom idiotu”?
Da sam diktator, prisilio bih reklame da govore istinu.
Srećom, reklame to ne rade uvijek jer bi život onda bio odvratan.
„Ljubavi, večeras želim jesti i mirisati hranu iz menze.”
„Idemo u Flunch!”
„Posuli smo pesticid na GMO polje i stvorio se Chocapic!”
„Bogat glifosfatima.”
„Malac, dođi.”
„Marljivo radi jer nećeš dobiti plaću
pa nećeš prehraniti obitelj. Savjetujem ti…”
„Samo učini to.”
Da, opako je.
Pogotovo ovo zadnje.
Djeca koja u Bangladešu rade po 14 sati.
Kad razmislite o tome, strašno je.
Inače je sve u redu.
Kad ne razmišljate o tome, nije tako strašno.
Kad gledate TV, mislite:
„Rade 14 sati dnevno. Užas.”
„To su samo djeca.”
„Oh, vrijeme je za spavanje.”
I zavučete se u pamučne plahte koje ste kupili na popustu
„Proizvedeno u Vijetnamu.” U redu je.
To nisu spomenuli.
Ali imam onu tehniku.
„Ja sam Vijetnam.”
Dobro dođe.
Ponekad mi ljudi kažu
da sam previše grub. „Misliš da je tako lako?”
„Naravno da ne…”
I nadam se da će zaboraviti pitanje.
To je moj stil.
Pijem da drugi zaborave.
Sad je savršeno vrijeme za oglase.
Ponekad promijenim temu.
Kazalište Edouard VII je predivno.
Počašćen sam što nastupam u njemu.
Nije peti, nije šesti, nego sedmi.
Ovo se mjesto također zove kazalište Edouard VII Sacha Guitry.
Dodali smo Sacha Guitry
jer je ovdje često glumio.
On je autor iz ranog 20. stoljeća.
U svom je životu napisao 124 drame.
Stotinu dvadeset i četiri. To je mnogo.
Previše. Kome treba toliko drama da bi pokrenuo karijeru?
Danas se snimiš s ružnom mačkom i odmah si zvijezda.
Bum! Karijera je lansirana.
Stotinu dvadeset i četiri drame. Luzer.
Mnogi ga opisuju kao modernog autora.
Nije ostao moderan, nego društvo nije napredovalo.
Nismo napredovali. Evolucija je gotova.
Teorija evolucije neko je vrijeme djelovala.
Sad polako nazadujemo.
Pogledajte samo promet tijekom štrajka.
Vidjeli ste djelove zakrčene ceste?
Na semaforu je zeleno. Imate samo metar slobodno
ispred vozača, ali on misli da mora krenuti.
Krene, blokira vozača s lijeve strane,
koji blokira vozača s… I svi su zapeli.
I onda se svi žale kako su zapeli.
Dajte!
Definitivno je gotovo.
Neandertalac je preživio ledeno doba.
A mi umiremo od dehidracije
jer se na raskršću častimo s „Kreni, idiote!”
Nadam se da u Parizu neće biti prirodne katastrofe.
Svi ćemo pomrijeti. „Evakuirajte Pariz.” „Ne možemo!”
„Ona se ne miče, što ćemo sad?”
Odzvonilo nam je.
Suočimo se s istinom.
Dakle, Sacha Guitry nije toliko moderan. Žao mi je.
Stotinu dvadeset i četiri drame? Ja sam napisao 4 nastupa.
Još mi nedostaje 120. Lik je razmetljivac.
Često razmišljam o pitanjima o svijetu,
ali nikad ne pronađem odgovor.
Teško je shvatiti svijet.
Imam previše neodgovorenih pitanja.
Primjerice, ljudi i dalje tetoviraju kineske simbole.
Misle da će to opet postati trend?
Znaju li zbilja što im znače tetovaže?
„Snaga, čast i hrabrost.”
Ma dosta više s tim!
Zamišljam kineskog tetovažera
koji se javlja ženi na telefon. „Halo, na poslu sam.”
„Ja ću u kupovinu. Što ti treba?”
„Čekaj, zapisat ću.”
„Slušam. Krastavac…”
„Snaga, čast, krastavac. Deterdžent za posuđe.”
Sreo sam slijepca koji čita knjigu na brajici.
Pokušao mi je objasniti kako funkcionira, ali teško je.
Možemo li na brajici napisati „ne diraj”?
Trebamo li poslije dodati „prekasno”?
Religija također potiče mnoga pitanja.
Često ne podržava homoseksualnost. Nije mi jasno zašto.
Deseta zapovijed kaže: „Ne poželi ženu svog susjeda.”
Ali nitko vam ne brani da poželite susjeda.
Idući put dodaj i „niti svoga susjeda.”
Nevjerojatno.
Morate biti jasni.
Na ulici sam sreo Jehovina svjedoka.
Rekao je da će Isus opet uskrsnuti.
„Može, ali ako se vrati,
kako će hodati po vodi s rupama u nogama?”
Da.
Upozorite ga prije nego što proba.
„Zaboravi, Isuse.”
„U redu je, volite jedni druge…”
O, ne.
Zamislite Isusa u toj situaciji. Neugodno.
Valjda će Mojsije biti u blizini.
„Hej, napravi ono svoje.”
„Gubimo ga.”
„Ne može plivati. I u rukama ima rupe.”
Na internetu sam vidio Amerikanca
koji nema ni ruke ni noge.
Motivacijski je govornik. Zahvalan je.
„Sretan sam što sam živ.” Dirljivo.
Tvrdi da je zahvalan.
„Svaki dan zahvaljujem Bogu za ono što mi daje.”
Odmah se zamislim kao Bog.
„Stari,
nema potrebe za tim.”
„I ako ne vjeruješ u mene, u redu je.”
„Svejedno ideš u raj. Čini što ti je milo.”
„Možeš se ogriješiti. Ubiti nekoga.”
„Šalim se, to ne možeš.”
„Trebao bi sažvakati tu osobu, a to bi bilo čudno.”
„Nemoj žvakati ljude, to im smeta. Stani.”
„Nemoj.”
„Zločest sam Bog. Ali da mi oprostiš,
pretvorit ću te u novog Isusa.”
„Ovaj će te put ljudi teško razapeti.”
„Kako ću ga razapeti?”
Sviđa mi se ovaj dio nastupa kad publika…
Imate pravo.
Razgovarajmo o nečem veselijem.
Oskvrnuti su židovski grobovi.
Kako to ljudi mogu učiniti?
Ne boje se da će ih mrtvi progoniti?
Čak i ako ste nevjernik, gledali ste filmove.
Ja ne bih.
Ne bih noću išao na groblje.
Jezivo je. I pitam se kako izgleda duh Židova?
To nikad ne viđate u filmovima. Ipak, ima ih mnogo.
Možda svake noći u ponoć leteća jarmulka
uhodi tipa koji je oskvrnuo grob.
Kako bi se osvetio, ošamario ga.
I stalno radi ovako…
„Znaš li koliko stoji nadgrobni spomenik?”
Rekao sam vam ranije. Klišej pomaže da se opustite.
No ipak se pitam kako izgleda duh.
A duh žene u burki?
Dodaje li na sebe još jednu plahtu?
Nije tako očito.
Možda kad umre, duh kaže: „Već je spremna, baš praktično!”
Zadnje pitanje.
Navodno će polarni medvjedi izumrijeti.
Pa što?
Tužni smo samo zato što gledamo snimke toga.
Baš su slatki i šetaju po ledu.
Nestaju i crvi, ali nije nas briga.
Ružni su i odvratni.
No ako oni umru, svi ćemo umrijeti.
Nije nam stalo jer su odvratni.
I dinosauri su izumrli. Srećom, ili nas ne bi bilo ovdje.
Ili smo svi evoluirali od dinosaura
i sad gledate komičarski nastup dinosaura.
Čudno, zar ne?
Ne znam.
To je zbilja veoma čudno.
Da.
Zamislite, netko mijenja programe i naiđe na ovo. „Spielbergov remake?”
„Vidi, Spielberg u kazalištu.”
Neki od vas će misliti: „Ipak se zna kretati!”
„Baš je bio lijen.”
Odajem počast Jimu Carreyju.
On je tako oponašao dinosaure.
Volim ga. Počivao u miru.
Nije mrtav.
Jim Carrey nije mrtav.
Onda ovo nije bilo njemu u čast,
nego plagijat. U redu.
Nisam jedini koji miješa te pojmove.
Uživajte, besplatno je.
Postoji novi trend. Ljudi žele spasiti životinje.
Jer se osjećamo krivima.
Okrutni smo prema njima pa pokušavamo očistiti savjest.
No priroda je također okrutna.
Stvorila je zamorca.
Znate li koji je njihov obrambeni mehanizam?
Ukoče se.
Poput kameleona, osim što…
Ovo možete vidjeti.
„Bez brige, budeš li miran, neće te vidjeti.”
„Oštri svoj nož iza mene?”
„Ne miči se. Vjeruj mi.”
Imamo i bezdlaku mačku. Ružičasta je i naborana.
Čemu služi ta stvar?
Koliko je uvjerljiva bezdlaka mačka?
Ne poštuju je čak ni miševi.
Znate…
Miševi misle:
„Koji je ovo vrag?”
„Izgladnjela svinja? Što je ovo?”
„Dođite vidjeti!”
„Dođite je vidjeti. Ponesite selfi štapove.”
Bezdlaka se mačka ne poštuje.
To je poput bezubog pit bula.
„Napao me pit bul.”
„Imam ljubavni ugriz.”
Zapravo uopće baš ne volim pse.
Ljudi su okrutni prema životinjama. Deremo ih,
vršimo testove nad njima. Kao da smo nacisti.
Ali psi nam pomažu.
Uz nas su.
Kad lovac uzme pušku kako bi ubio lisicu,
sa sobom vodi psa.
Kad stigne u šumu, mogao bi reći:
„Hej, rođače, bježi.”
„Dolaze po tebe. Vjeruj mi. Bježi!”
Umjesto toga kaže: „Ovdje je.”
„Ubijte tog gada!”
„Donijet ću vam ga, ne brinite.”
„Upucajte ga!”
„Hajde.”
„Izgleda poput mene i to mi je nepodnošljivo.”
„Smijte se do mile volje.”
„Nećete kad budete šal neke fufe.”
Vidio sam slavnu čivavu da nosi ogrtač od lisice.
Nije li to prirodni paradoks?
Čivava nosi zečju bundu.
Iako bi čivava izgubila protiv zeca.
Čivava bi uvijek izgubila.
Kad vidi skakavca, dobije srčani udar.
A ona se hvali što je odjenula.
Zamislite što bi rekao da sretne zeca.
„Što?”
„Stanite.“
„Uz ljude smo.”
„Sretni smo zbog toga, Ljudi kupe govna za nama.”
„Najbolja stvar ikad.”
„A vidi me danas.”
„Nosim ti majku.”
Najopasnija životinja je komarac.
Godišnje ubije dva milijuna ljudi.
Ali mi se bojimo zmija, pauka i morskih pasa.
Ako ga ugrize komarac, morski se pas
ne može počešati.
Komarac je jači od njega.
Morski pas često izbaci leđnu peraju.
Prilika za komarca.
Ne znamo zašto to radi. Samo se pravi važan.
Dva se stvorenja ponose svojim perajama. Morski pas i vlasnik sportskog auta.
Ispada da je i morski pas seljačina…
Nisam ovdje da sudim.
Morski pas s izbačenom perajom.
Mislimo da lovi, a on je samo izgubljen.
Užasan smisao za smjer.
„Glupi štrajkovi!”
„Hej, hobotnice, gdje je ocean?”
„Neće biti lako.”
„Vidiš li mi krak?”
„Onaj drugi.”
„Ovaj tip je debil.”
„Ne brini se, okreni se i idi preko hridi.”
„Što se zbiva?
„Ugrizlo me.”
„Ugrizlo me!”
„Počeši me ovdje, hobotnice. Počeši me.”
„Cijela se očeši o mene.”
„Hajde.”
„Koji luđak.”
Sviđa vam se to.
Hobotnica vas nasmijava. Dobro je znati.
Zašto bih uopće pisao scenarije?
Koga briga za desnicu. Oponašaj hobotnicu.
Ipak, imamo problem s prirodom.
Ne možemo ga zanijekati. Globalno zatopljenje.
Čudno mi je vidjeti
da 13. studenoga u Parizu toliko ljudi sjedi vani.
Da, oklijevao sam.
Nisam bio siguran.
Moram prestati sa šalama o ekologiji.
Ljudi su tako osjetljivi!
Kako je u kafićima zabranjeno pušenje, grijalice su postavljene vani.
„Vani je hladno, zagrijmo malo zrak.”
Tako se pušači mogu nesmetano ubiti.
Nastavljaju pušiti, iako će ih to ubiti.
„Pa svi ćemo umrijeti od nečega.”
Očito ne od hladnoće.
U Kataru će se održati Svjetsko prvenstvo.
Katar je pustinja.
„Želiš li igrati?”
„Može, gdje? U pustinji? Ne, hvala.”
„Radije bih živio.”
Svjetski kup u pustinji.
Ni FIFA isprva nije htjela čuti za to.
„U pustinji? Koliko novca?”
„U gotovini?”
„S pozitivne strane, bit će sunčano.”
I tako je pao dogovor. Grade stadion s klimama.
Stadion s klimama.
A mi se osjećamo krivo kad ne recikliramo plastičnu bocu.
Kako slatko.
Ne brinite se, to su organske klime.
Da vam pojasnim što je to.
Uzmu Nepalce koji su preživjeli izgradnju.
Postave po jednog iza svakog gledatelja i daju im da rade balone od žvakaće.
Katarci i Saudijci su u svađi.
Međusobno se optužuju za financijski terorizam.
Gledao sam debatu. Na kraju,
gledatelji su postavljali pitanja.
„Može li kriza u Kataru naštetiti PSG-u?”
To je vaše pitanje?
„Znate li da je Katar osumnjičen za financijski terorizam?”
„Da, strašno.”
„Upravo po pitanju transfera.”
I ja imam sebičnih misli.
Trebao sam putovati avionom i znao sam
da će letjeti preko ratne zone. Prepao sam se.
„Odlučio sam letjeti s Qatar Airwaysom.”
„Neće pucati u sponzore.”
Kad uzmete sve u obzir, kraj svijeta ne bi bio tako loš.
Kao prvo, zaslužili smo.
Kao drugo, apokalipse se ne preskaču.
Požari, ljudi posvuda bježe.
Meteori.
Bolje od štrajka, zar ne?
Bog će napraviti nešto dobro.
Bacit će meteore, tsunami, koleru.
Igrat će s nama Candy Crush.
Najteža će Mu razina biti Haiti.
Nikako ne žele umrijeti.
Žilavi su. Bacite li meteor na njih, oni će na njemu izgraditi naselja.
No pitam se što bih učinio da je kraj svijeta najavljen.
Još tri sata života do udarca meteora.
Ne znam što bih učinio.
A vi? Što biste vi učinili?
Seksao se sa ženom.
Prvo provjerite je li živa.
Nikad ne znate.
„Dušo, jesi za seks?”
„Imam još tri sata života, ne želim ih potratiti.”
Da.
Možda ima i boljih stvari za činiti.
Prošli sam put pitao par u prvom redu
i tip je rekao da bi se seksao sa ženom.
A ona će na to: „A što ćemo raditi preostala dva sata i 55 minuta?”
Ajme.
Još ideja?
-Roštiljanje? -Roštiljanje?
To je važno.
To je čest odgovor.
Hrana.
Fondue, krumpiruša, roštilj.
Kus kus, čokolada. Kraj svijeta obiluje kalorijama.
Još nitko nije spomenuo pizzu od kvinoje.
„S peršinom, da sam dovoljno lak za put u nebesa.”
Kraj svijeta obilježit će gluten.
I vegani će prolupati.
„Daj mi mesa. Pusti sad prava životinja!”
„Daj mi hamburger. Zamijeni kruh piletinom.”
„Požuri.”
„Kušajmo sve živo.”
„Maca. Skuhaj, probat ćemo i nju.”
Još prijedloga?
-Opijanje! -Opijanje.
Što biste pili?
-Viski-kolu. -Opako.
Alkoholna koma.
Lažni alarm.
Još prijedloga?
Skok padobranom.
Čuo sam…
Rekli ste skok padobranom, a vi?
-Išla bih na vaš nastup. -Lijepo.
Dakle, radim i tijekom apokalipse.
U redu.
Ne znam znate li, ali kad vam gori kosa…
Mrtav sam.
-Netko je rekao skok padobranom? -Da.
Možete i skinuti padobran.
Za bolji doživljaj.
Skok.
Još prijedloga?
-Put u svemir. -Put u svemir?
Da izbjegnete kraj svijeta?
Uvijek ima neki pametnjaković.
„Da imam jednu želju.”
„Zaželio bih tisuću želja.”
Hvala. Igra je gotova.
Put u svemir.
Vidjeli biste eksploziju Zemlje.
Cantal u letu.
„Meteor nas nije znao locirati.”
„Bok, Ariège.”
Još prijedloga?
Štrajkali biste? A vi?
-Jela bih kantalski sir. -Zbilja?
Naravno.
Mislite da bi vas zaštitio?
„Sakrit ću se. Neće me pronaći.”
Štrajkajte.
Čime se vi bavite?
Recite mi.
Pravnik sam.
Što radite?
-Odvjetnik sam. -U redu.
Ne biste mogli štrajkati. Osjećam to.
„Sretnici jedni.”
„Ispred računala sam i…”
„Policija ih mlati. Sretnici.”
„Uopće ne plačem zbog suzavca.”
Još prijedloga?
-Pjevala bih. -Pjevali biste?
Što?
-Pjevala bih. -Pjevali biste.
Ona dosadna u grupi.
„Čekajte!”
„Čekajte, ljudi…”
Dok se mi nadamo udaru meteora.
Hajde više!
Volim razgovarati s vama.
Vaši me odgovori uvijek iznenade.
Netko je prošli put visoko dignuo ljestvicu
i rekao da bi radio sve na P.
Povalio, pio, žderao.
Što?
Kraj svijeta znači i kraj pravopisa?
Kako se zovete?
„Jean-Marc, ali možete me zvati JP.”
Kažem vam,
kraj svijeta bih proveo s njim.
„Samo se razvali.”
Dobro je umrijeti.
Pesimistični smo u pogledu na svijet.
Loše je mjesto. Oduvijek je i bilo.
I nikad nismo bili zadovoljni.
Što je dobro jer tražimo rješenja da bude bolje.
I ja sam pokušao, ali ljudima se nije svidjelo.
Ima nas previše i teško je sve nahraniti.
Imam ideju, ali neće vam se svidjeti.
Neke su zemlje prenapučene.
Druge gladuju.
Recikliranje proteina zvuči kao dobro rješenje.
Afrikance bismo hranili Azijcima.
Onda bi se u Sudanu čulo: „Opet jedemo Azijce?”
To je…
Kad proučavate kanibalizam,
uvijek završite na padu aviona u Andama.
Ondje je pala momčad ragbijaša i morali su jesti
one koji su umrli. Užasno.
Prvo su odbili pa su jeli avion.
Ali želucu se to nije svidjelo. „Boli me.”
„Što si pojeo?” „Šipku.”
Morali su odabrati koga će prvog pojesti.
Možda su sastančili kao u survival emisijama.
Ja bih odabrao Pabla.
„Rekao si da loše igram. Da vidimo sad jesi li ukusan.”
Pokušao sam nešto drugo kako bih svijet učinio boljim.
Odlučio sam smanjiti otpad i popiti svoje lijekove.
Ne bih vam to preporučio.
Nisam znao količine i svašta sam pomiješao.
Uzeo sam laksativ s antidepresivom.
Čudan osjećaj.
Imate proljev, ali ste sretni.
Svakih 20 minuta…
Čudno je. Nemojte to raditi.
Lijekovi imaju nuspojave čak i kad niste bolesni.
Uzmete li neki za podvojenu ličnost,
očekuje se da će ukloniti tu drugu.
Ali ako ne patite od toga i dalje ih pijete…
Ne preostaje vam ništa.
Počnete naručivati gurmanske kave.
Neki se uopće ne smiju.
„O čemu on to? Muškarac sam, ne naručujem to.”
„Želim mušku gurmansku kavu.”
„Gurmansku infuziju ili mi lupa srce.”
Sve u svemu, pokušavamo ostati pozitivni.
Nastavljamo stvarati djecu, znači da imamo nadu
i da vjerujemo da će naš odgoj spasiti svijet.
Nije lako odgajati dijete. Pogledajte kakvi su im uzori.
Neki se dive Robinu Hoodu, ali on je lopov.
Uzima od bogatih i daje siromašnima.
Ipak, svi ga vole. Phillipe Poutou s lukom.
Svi ga vole, osim kad treba glasati za njega.
Nisam za taj sustav,
jer bi to značilo da bi siromašni odmah postali bogati.
A nije lako kad se prebrzo obogatiš.
Kupiš zeleni Ferrari.
Kako neukusno!
Kupiš kavijar, ali jedeš ga s krekerima.
Vrati novac. Odvratno je. Ponašaš se kao nogometaš.
Odgoj je složena stvar.
U Francuskoj se često žalimo.
„Više ne postoje vrijednosti.”
Kakve vrijednosti?
Da vam roditelji biraju supružnike?
To se negdje još uvijek događa.
„Idemo ti po ženu.”
„I mlijeko.”
Zamislite taj pritisak.
Mladi ste pa tražite pomoć od tate:
„Pomozi mi, molim te.”
„Nemoj da bude kao s tobom i mamom.”
„Vidio si se u zrcalo? Dat ću sve od sebe.”
Supružnici se upoznaju tek na vjenčanju.
Kao i gosti.
Sin digne veo i poviče: „Prokletnici!”
„Prokletnici!”
„Zezaš me!”
„Ako ovako izgleda na vjenčanju…”
„Žao mi je.”
No već je kasno, gosti su vidjeli.
Pa počnu s pitanjima: „Vidio si je?”
„Naravno, djevica je.”
Potom pogledate oca: „O čemu smo razgovarali?”
„Zašto bih ja bio jedini?”
Čuvajte svoju djecu.
Štitite ih od onih koji kažu da je školovanje besmisleno.
Naš sustav nije savršen, ali školovanje je korisno.
Oni koji kažu da je besmisleno, nisu dovoljno učili
kako bi to potvrdili.
Tip završi školu s 15 godina, vozi BMW
i kaže da je sve sam stvorio. Pa diler si.
Postoje određeni rizici.
Ako ga netko jednom upuca, hoće li ići kirurgu
koji se nije školovao?
Kirurg će mu reći:
„I ja mislim da je školovanje besmisleno.”
„Odustao sam u 5. razredu.”
„Što ima? Netko te upucao?”
„Gdje? U čeljust?”
„Da.”
„Probao si arniku?”
„Krenimo s operacijom.”
„Sestro, pronađite neki tutorijal na You Tubeu.”
Ako preživi, hoće li se obratiti advokatu koji se nije školovao?
Koji će ga ovako braniti: „Ej, časni suče.”
„Časni suče.”
„Š'a ima?”
„Sve pet?”
„Što sam ono htio reći…”
„Aha, nije bio on.”
„Nije on.”
„Zakleo se na majčin grob.”
„To je dovoljno, zar ne? Mi poštujemo vašu majku.”
„Vi poštujte našu.”
„Mislite da je on? Ali on je nekako…”
„Ono, kao…”
„On je kao…”
„Ovakav i onakav…”
„Svakakav, ali dobar.”
„Policija, bum, auto.”
„Bum, postaja, bla bla, nešto.”
„Bla, bla, ne znam. Tko je to? Nisam ja.”
„Ludi ste, on je.”
„Vi ste ludi.”
„Ej, časni suče, aj izađi.”
„Beskoristan si s tom perikom.”
„Može.”
„Ej, odvjetnice…”
„Da, da.”
„Ej, odvjetnice…”
„Š'a ima? Sve pet?”
„Gleda me.”
„Nisam glup.”
„Ej, odvjetnice… Tvrd sam.”
Školovanje je važno.
Zbilja jest.
Za kraj bih se predstavio.
Zovem se Haroun i možda ne znate tko sam.
Ne znam ni ja. Ne znam kakav bih bio za ratnog stanja.
Ne baš pouzdan.
Tijekom terorističkih napada ljudi kažu da smo u ratu.
Pitam se: „Baš svi?”
„Jer ja imam posla.”
„Boljeg od rata. Moram do pošte.”
Nema baš mnogo poznatih Harouna,
no nedavno se jedan sudanski izbjeglica proslavio.
Pokušao je pobjeći u UK tunelom.
Tunel je dug 50 km, morate izbjegavati vlakove i mračno je.
Jamčim da ima šanse u emisiji Useljenici imaju talent.
Nažalost, uhitili su ga nakon 48 km.
Tužno je to.
Čak i ako glasate za Le Pen, žao vam ga je.
Mogli su mu ratificirati taj pothvat.
Mislim da je policija znala da je ondje.
„Postoji samo jedan izlaz,
čekajmo ga ondje.”
Kad su ga uhitili, sigurno su…
Zaustavit ću šalu prije kraja
kako bih iskazao podršku Sudancu Harounu.
Želim vam ugodnu večer.
Dobit ćete pravi kraj, ali kroz slam poeziju.
Obično svi uživaju.
Bogatima je to skoro poezija, siromašnima skoro rep.
Meni nije tako grozna.
Samo ne znam kad bih je slušao.
Slušate li je u autu, ljudi će reći:
„Zašto tako vrišti?”
Slušate li je za večerom,
gosti će pitati tko to govori.
„Zidovi su ti zbilja tanki. Ovo je tvoj stan?”
Usrana večer.
Naslov mog slama je „Svi suučesnici.”
To su ostaci mog prvog nastupa
pred četvero ljudi.
Sve skupa.
Četrdeset nastupa, četvero ljudi.
Nije loše.
Dakle, naslov slama je „Svi suučesnici”.
Dajte mi svjetla.
Savršeno.
Osjećam se kao Sitno prehlađeno tjelešce.
Da.
Objasnite onima koji nisu shvatili.
„Shvatio si?” „Naravno, govori o Abd al Maliku.”
Pokušajte opet.
Dakle, ide slam.
Licemjerstvo nije prevara Poslušajte moj kratki slam
Baš me briga, znam
Da dobra poezija vodi uspjehu, Producenti ne bi dobivali…
Ovaj je nastup pri kraju
Posramljen, odlazim
Pomalo sam tužan Kao glasač stranke centra
Nadam se da publika odlazi sretna Ne sadistička
Loša rima, znam Ali to je prava istina, žao mi je
Koristim se Molièrovim jezikom Ali kao da me razbaštinio
Svi smo suučesnici, ali čega? Da nas prate po pozornici, same?
Same sa svojim savjestima, kujama
Dobar, loš, snažan ili slab
Abbé Pierre ili Sepp Blatter
Siromašan ili gramzljiv
Onaj koji vidi žednoga Dok zalijeva svoj vrt
Svi smo suučesnici Suučesnici ničega
To je ono što radimo Na temelju onoga što znamo
Bilo da smo crni, bijeli Žuti ili tamni
Nismo Supermeni I nećemo spasiti planet
Pogotovo ne u crvenim hlačicama Taj me tip uznemirava
Svi smo suučesnici Previše ili nimalo entuzijastični
Uvijek isti govori I kaže da je budućnost prošlost
Svi suučesnici izraza „Tako je!”
Žaljenje neće pomoći
U stvarnom životu ne postoji „undo"
Lijepa rima.
Što je preostalo?
Trebam li se opirati Kad me vrag stavlja na kušnju?
Ne, ali reci mu
Vidjet ćeš mu lice i reći:
„Ja sam vrag”
Heraktet
Prijevod titlova: F. D. Falak