Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מה אנחנו עושים פה בכלל? תראה אותנו.‬
‫יוטיוברים אחרים מכייפים באלצ׳טי בחינם,‬
‫וגם משלמים להם.‬
‫ותראה אותנו.‬
‫בוא נסיים עם זה ונעוף מפה.‬
‫ומה לגבי הסרטון?‬
‫אחרי שנסיים נזוז מפה, סאמט.‬
‫סבבה. אני מוכן.‬
‫קדימה, בבקשה. אל תבזבז לי את הזמן.‬
‫אם את מוכנה, בואי נתחיל.‬
‫״אם את מוכנה, נתחיל״.‬
‫תציגי את עצמך בבקשה.‬
‫איפה שמעתם?‬ ‫-על מה?‬
‫על הכישרון המיוחד שלי.‬
‫זה המקצוע שלנו, גברת.‬ ‫-תשובה טובה.‬
‫אני עושה דברים, אבל רק כשאנשים מקשיבים.‬
‫את באמת יודעת לכפול מספרים בני ארבע ספרות‬ ‫בראש, בלי עט ונייר?‬
‫אכן כן.‬
‫אני משתמשת רק בגב היד שלי.‬
‫לא הבנתי.‬
‫אני לא מופתעת.‬
‫יש לי כבוד לגיל שלך, אבל…‬
‫מה לא בסדר בגיל שלי?‬
‫מה אני, ענתיקה?‬
‫יודע מה? אני חושבת‬ ‫שאתה צריך לקרוא לי ״גולסרן״.‬
‫כי ככה קוראים לי. גולסרן.‬
‫״גולסרן״ זה ״מפזרת ורדים״.‬
‫״גול״ זה ״ורד״.‬
‫זה מה שזמירים הכי אוהבים. נשמע לך מוכר?‬
‫גברת גולסרן, אנחנו חייבים לסיים עד הערב.‬
‫אם את מוכנה, בואי נתחיל.‬ ‫-מה בוער לך?‬
‫לא, אני לא מוכנה.‬
‫עוד לא הראיתי לך את האלבום שלי.‬
‫איזה אלבום?‬
‫איפה זה…‬
‫נולדתי באחוזה הזאת.‬
‫שם פגשתי אותן לראשונה.‬
‫את מי?‬
‫את הגחליליות.‬
‫להתראות.‬
‫- צ׳לאל ביאר מסייר במדינה -‬
‫- חברותה של טורקיה בנאט״ו‬ ‫צפויה להיות מאושרת -‬
‫- 7 בנובמבר 1951, יום ד׳ -‬
‫- המפלגה הקומוניסטית נחקרת,‬ ‫מזכר על פיקוד המזרח התיכון -‬
‫- קומוניסט מאיזמיר נעצר באיסטנבול -‬
‫כל התחנות בערבית. תראו מה זה.‬
‫עוד אחת.‬
‫כיף לכם למכור‬ ‫את כל הנפט שלכם לאימפריאליסטים?‬
‫אתם תקבלו את מה שמגיע לכם.‬
‫עוד אחת.‬
‫אולי בגלים ארוכים…‬
‫שלום.‬
‫היי!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫די לשחק עם זה. מה אתה מחפש?‬
‫את החדשות.‬
‫הנה.‬
‫״סטלין״. שמעת? הוא אמר ״סטלין״.‬
‫יש לו מזל.‬
‫הקריין הזה בטח ראה את סטלין במציאות.‬
‫אני בספק. נראה לי שכל מי שרואה אותו מת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה אתה מקשיב לזה?‬ ‫השתגעת? אתה יודע רוסית בכלל?‬
‫זאת התחנה הסובייטית, נזיף.‬
‫אז מה?‬
‫אז במקום לשמוע שקרים בטורקית,‬ ‫אני מעדיף לשמוע את האמת ברוסית.‬
‫מאיפה לך שהם אומרים אמת?‬
‫תגיד לי, השתגעת?‬
‫אללה שלי…‬
‫איך נתקעתי עם אח מטומטם כזה?‬
‫מה עשינו שזה מגיע לנו?‬
‫נזיף, אני באמת לא רוצה להתווכח.‬
‫אפשר להתווכח ברוסית, אם אתה רוצה.‬
‫אתה הרי לא מבין, לא בטורקית ולא ברוסית.‬
‫״חברובסקי״…‬ ‫-״חברובסקי״?‬
‫דא, דא.‬
‫שמע לי! עזוב אותך מקומוניזם.‬
‫לא בקול רם! יש מלשנים בכל מקום!‬
‫לא אכפת לי.‬
‫אני מצביע למפלגה העממית.‬ ‫אני יכול לדבר בקול רם אם בא לי.‬
‫אחי…‬ ‫-הקשיבו! יש פה קומוניסט!‬
‫טוב, תפסיק!‬
‫די כבר!‬ ‫-קומוניסט!‬
‫זה לא מצחיק!‬
‫אתה…‬
‫יא אללה.‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫די, מספיק.‬
‫אנחנו אומרים ללכת עם הפרולטריון?‬ ‫אין לנו משהו יותר טוב לעשות?‬
‫מה הפתרון שלך? שכולם ימכרו זיתי בר?‬
‫עבדת לחינם.‬
‫ככה אתה חושב.‬ ‫זיתי בר זאת סחורה מבטיחה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן. יש להן חיי מדף ארוכים.‬
‫הן לא מתקלקלות מהר.‬
‫זה זמן טוב לעבוד בתעשיית המזון.‬
‫העם רעב.‬
‫בגלל איסמט פאשה שלך.‬
‫כפוי טובה!‬
‫בזכותו אתה רק רעב ולא מת.‬
‫הוא מנע מלחמה. בלעדיו היית בחזית עכשיו.‬
‫אז מה? שכולם יאכלו זיתי בר?‬ ‫-כן. בדיוק.‬
‫בשביל לעשות עסקים צריך אומץ, אדון הזים.‬ ‫-זה גם מה שאמרת על הסוכר.‬
‫וצדקתי.‬
‫אם קורשאט הטיפש לא היה משאיר‬ ‫את הסחורה בחוץ, בגלל שהיה צריך ללכת למסגד…‬
‫ואילולא ירד גשם בדיוק באותו רגע…‬
‫ואילולא הסוכר נמס…‬
‫אני אחטיף לך…‬ ‫-בסדר.‬
‫הזים!‬ ‫-איזט?‬
‫הזים, תקשיב.‬
‫נזיף…‬
‫איצ׳לל כורעת ללדת.‬ ‫-מה?‬
‫יש לה צירים. הזים, תקרא לסורמה, המיילדת.‬
‫אני לא יכול, יש לי פגישה.‬ ‫-איזו פגישה?‬
‫מה נראה לך?‬
‫הוא בטח שוב זומם משהו.‬ ‫-את לא מבינה בדברים כאלה, איזט.‬
‫היא תכף יולדת! לך!‬
‫אפשר לחשוב!‬
‫ככה זה במדינות עולם שלישי. כולן יולדות.‬
‫הזים, לך וקרא למיילדת.‬
‫אז תוכל ללכת.‬
‫אני לא יכול, יש לי פגישה.‬
‫סלאם עליכום.‬
‫שלום.‬
‫״שלום״?‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫אני מברך אותו בברכת אללה,‬ ‫והוא אומר לי ״שלום״.‬
‫אחותך יולדת.‬ ‫-באמת?‬
‫נס משמיים, נשגב מבינתנו!‬
‫הוא מעניק חיים לזרע קטנטן!‬
‫קורשאט, מספיק. היא רק יולדת.‬
‫תמסור לו בשמי שאף פעם לא דיברתי איתו,‬ ‫ובחיים לא אדבר איתו.‬
‫שאללה יעזור לי…‬
‫אתה טוען שאתה אתאיסט,‬ ‫ואז מבקש עזרה מאלוהים.‬
‫אמרתי שהיא יולדת,‬ ‫שמישהו יקרא כבר למיילדת!‬
‫אוי לא, יש לה צירים!‬
‫תקראו לה כבר!‬
‫תקרא לה אתה!‬ ‫-למה לא אתה?‬
‫יש לי פגישה!‬ ‫-נו כבר, לך!‬
‫קדימה!‬ ‫-קורשאט, קרא למיילדת!‬
‫הזים, לך לעזאזל!‬
‫קדימה!‬ ‫-נו!‬
‫שוב יש לך ריח של דתי.‬
‫שתית את מי הוורדים?‬ ‫-די כבר!‬
‫כופר נטול מוסר שכמוך.‬ ‫-יאללה…‬
‫עצור!‬
‫הזים בירוז?‬
‫זה אני.‬
‫בוא איתי.‬
‫טוב.‬ ‫-תערכו פה חיפוש.‬
‫מה אתם מסתכלים?‬ ‫-אעזור לכם.‬
‫המשטרה פשטה על כולם בימים ההם.‬
‫על מועדונים, ארגונים…‬
‫עצרו אנשים בלי חשבון.‬
‫- שלב חדש בחקירת הקומוניסטים -‬
‫בערב כזה נולדתי.‬
‫לדברי הדודה איזט, אז הופיעו הגחליליות.‬
‫ראית פעם את הגחליליות?‬
‫לא.‬
‫כמובן. הן לא ייתנו לך.‬
‫לא כל אחד יכול לראות אותן.‬
‫לא הבנתי.‬
‫אז יש לך מזל.‬
‫אילו הבנת, היית אדם בודד נורא.‬
‫הגענו בזמן?‬
‫איחרנו?‬ ‫-לא. תיכנסו.‬
‫מהר.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫זה בסדר. תירגעי.‬
‫תנשמי.‬ ‫-תנשמי.‬
‫חיכית שנים ליום הזה.‬
‫רק עוד קצת.‬
‫זאת התמונה הראשונה של המשפחה שלנו.‬
‫היכונו…‬
‫ו… זהו.‬
‫הצטלמת, חמודה שלי! נכון?‬
‫טוב, אדון נזיף. מתי תשלם?‬
‫בחיי… אתה לא צריך להיות כזה ישיר.‬ ‫קצת נימוס.‬
‫לא שילמת לנו כבר חודשים, אדון נזיף.‬
‫נתתי לך שק זיתי בר.‬
‫אדון נזיף!‬
‫אמרתי לך לא להגיד ״זיתי בר״ לידי.‬
‫אל תדברי אליי ככה ליד אנשים.‬
‫זה היה התצלום האחרון.‬
‫אני לא יכול לשלם שכר דירה בזיתי בר.‬
‫אז תחזיר אותן, כפוי טובה.‬
‫תפסיק לדבר עליהן!‬
‫ויתרת על עבודה במגזר הציבורי‬ ‫ועברת לעסוק במקצוע מגוחך!‬
‫אתה משגע אותי!‬
‫שאללה ייתן לי סבלנות…‬
‫יא רבי…‬
‫אם סיימתם עם הצילומים המטופשים האלה,‬ ‫תנו לי להרדים את הקטנה.‬
‫בואי, מתוקה. בואי…‬
‫למה את אף פעם לא רוצה להצטלם, איזט?‬
‫למה את כל הזמן מצטלמת?‬
‫בגלל שאני לא רוצה שישכחו אותי.‬
‫ואני לא רוצה שיזכרו אותי.‬
‫קדימה.‬
‫נו?‬
‫מה נו?‬
‫איך היה?‬
‫איך היה מה?‬
‫התרוששת לגמרי, נזיף?‬ ‫-היי!‬
‫מה פתאום. כלומר…‬
‫אנחנו לא בדיוק מרוששים,‬
‫אבל את יודעת שזיתי בר…‬
‫שוב הוא אומר את זה. אני משתגעת!‬
‫איך אני יכול לדבר על זיתי בר‬ ‫בלי להגיד ״זיתי בר״?‬
‫די כבר, נזיף!‬
‫היה קונה אחד‬
‫שהיה אמור לרכוש את כל המלאי שלנו.‬
‫הוא היה אמור לקחת אותן מזרחה.‬ ‫באלזורום יש מחסור בזיתי בר.‬
‫בשום מקום בעולם אין מחסור בזיתי בר.‬
‫את לא נותנת לי להסביר.‬
‫אתה עושה את זה בכוונה כדי לשגע אותי.‬
‫ברצינות!‬ ‫-די, את עושה לנו בושות.‬
‫אני לא זאת שעושה בושות.‬
‫נו?‬
‫נזיף? אחותי?‬
‫סלאם עליכום.‬
‫עליכום סלאם.‬ ‫-בשם אללה…‬
‫יא אללה…‬ ‫-התינוקת ישנה!‬
‫ברוך הבא, קורשאט.‬ ‫-תודה.‬
‫איפה היית?‬ ‫-אתה רוצה שאספר לך?‬
‫אני יכול לספר לך שאני מרחף‬
‫בגובה 30 או 35 ס״מ מעל לקרקע.‬
‫מה קרה? הוא בא?‬
‫כן, הוא בא.‬
‫וכשהוא הגיע, הוא לקח אותנו למסע עד לאופק.‬
‫עד לאופק? על מי אתה מדבר?‬
‫יש אימאם חדש במסגד שלנו.‬
‫כזה אדם קדוש!‬
‫מעורר השראה… אין לי מילים לתאר אותו.‬
‫אומר לך ככה:‬ ‫התפילה נגמרה, וכולם נשארו.‬
‫פתח כבר את החנות. התכוונתי לקונה.‬
‫איזה קונה? לזיתי הבר?‬ ‫אף אחד לא קנה מהם.‬
‫אז אכלנו אותה.‬ ‫-בדיוק.‬
‫איזה בלגן, בשם אללה…‬
‫תוציא החוצה.‬
‫אני משתגעת.‬
‫שלום לכולם!‬
‫הגעתי.‬
‫הזים?‬
‫הזים! כמה טוב שחזרת!‬
‫ברוך השב.‬
‫תודה לאל.‬
‫בוא הנה.‬ ‫-אחי!‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-תודה.‬
‫טוב שחזרת, אדון הזים.‬
‫תודה, אדון קורשאט.‬
‫הזים, כמה רזית!‬
‫את יודעת איך זה בכלא.‬ ‫עושים את זה למען המטרה הנעלה.‬
‫חצי שנה בכלא, ולא השתנה בכלל.‬
‫אמרת משהו?‬ ‫-לא…‬
‫רק התפללתי בשקט.‬
‫טוב מאוד.‬ ‫-בסדר…‬
‫אחי השתחרר מהכלא. הערב נשתה ארק.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫קורשאט, קנה לנו ארק וחטיפים.‬
‫בבקשה.‬ ‫-מה?‬
‫ארק?‬
‫הייתי מעדיף לחפור לעצמי קבר ‬ ‫ולהיכנס לתוכו, נזיף.‬
‫אל תדבר ככה, קורשאט.‬
‫למה לא?‬ ‫-תחשוב על זה ככה:‬
‫גם אם תחפור לעצמך קבר ותיכנס לתוכו,‬ ‫מישהו יצטרך לקבור אותך.‬
‫בשם אללה…‬ ‫-רק הפעם, קנה לנו.‬
‫שוב?‬
‫הזים בירוז?‬
‫זה אני.‬
‫אדון שוטר… מה קורה פה?‬
‫זו בטח טעות.‬ ‫-רגע…‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-נזיף…‬
‫שתה ארק בכלא, יא כופר!‬
‫אדון שוטר!‬ ‫-חכה רגע!‬
‫זה מגוחך.‬
‫התחלת לדבר בגיל חצי שנה?‬
‫יותר מזה. פטפטתי בלי הפסקה.‬
‫ואז?‬
‫בגיל שנתיים כבר ידעתי לקרוא.‬
‫בגיל שלוש כבר ידעתי חשבון.‬
‫הייתי שמחה להיות טמבלית ממוצעת,‬
‫אבל לא הייתי.‬
‫איך היה לך בבית הספר?‬
‫הילדים ממש מתאכזרים בגיל הזה.‬
‫או שאולי אני הייתי שחצנית. לא יודעת.‬
‫תגידי לי, גולסרן,‬
‫איך נקראת רצועת אדמה‬ ‫שמוקפת מים משלושה צדדים?‬
‫לא יודעת. ״את מוקפת!״‬ ‫מה אנחנו, משטרה?‬
‫שקט!‬
‫טוב.‬
‫איך נקראת רצועת אדמה‬ ‫שמוקפת מים מארבעה צדדים?‬
‫בואי נשמע את התשובה הכי מחוצפת שלך.‬
‫לזה קוראים ״אי״, המורה. אין צורך להתחצף.‬
‫מה את מנסה לעשות?‬
‫את בודקת את הגבולות שלי?‬
‫אני לא מנסה כלום, המורה.‬
‫את זאת שכל הזמן שואלת.‬
‫המורים שואלים אותנו‬ ‫מה סכום הזוויות הפנימיות של משולש,‬
‫אבל אני מנסה להבין מה סכום‬ ‫הסבל הפנימי של האדם.‬
‫שלך, למשל.‬
‫כל בית הספר יודע שבעלך בוגד בך.‬
‫את בוכה בשירותים בסתר בהפסקות.‬
‫למה את עושה את זה לעצמך?‬
‫אל תעשי את זה!‬
‫את קשה איתנו בכיתה‬ ‫בגלל שאין לך אומץ להתעמת איתו בבית.‬
‫את התלמידה הכי חצופה, הכי שחצנית,‬
‫והכי רעה שראיתי בחיי.‬
‫את עוד תשלמי על זה ביוקר.‬
‫את…‬
‫את שטן!‬
‫שטן!‬
‫שקט!‬
‫פרחחים.‬
‫תפסיקו לצחוק! שקט!‬
‫מה הציון שלי, המורה?‬
‫המורה…‬
‫יבוא.‬
‫אדוני, קראת לי?‬
‫ברוך הבא, אדון נזיף.‬ ‫-תודה.‬
‫שב.‬
‫אדוני.‬
‫המורה לגאוגרפיה, גברת מואלה.‬ ‫המורה למתמטיקה, מר הורשיט.‬
‫נעים מאוד.‬
‫תכף נראה למי יהיה נעים מאוד.‬
‫סליחה?‬
‫תכף המנהל יסביר, ואז תבין.‬
‫ברשותכם.‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫אדון נזיף,‬
‫אני ותיק בתחום,‬
‫והיום הוא יום חשוב ומיוחד.‬
‫עמיתיי בוודאי יסכימו איתי.‬
‫בהחלט.‬
‫מה העניין, אדוני?‬ ‫-ובכן,‬
‫אנחנו עומדים לעשות פה‬ ‫את התרומה הגדולה ביותר למערכת החינוך‬
‫מאז הרפורמה הגדולה,‬ ‫בכך שנסלק את בתך, גולסרן, מבית הספר.‬
‫בראבו, המנהל. כל הכבוד.‬ ‫-בראבו.‬
‫רגע, אתם מעיפים אותה?‬
‫למה?‬
‫שמעתם? הוא שואל למה.‬
‫הוא שואל למה!‬
‫אדוני, הבת שלך לא ממושמעת,‬
‫מרדנית, ולא צייתנית.‬
‫הבת שלך… שחרחורת!‬
‫הבת שלך…‬ ‫-מזלזלת! חצופה!‬
‫תוקפנית ונושכת!‬
‫גולסרן, זה נכון?‬
‫מה הם אמרו, אבא? אני לא…‬
‫חשבתי על משהו אחר.‬
‫גולסרן.‬
‫אתה יודע שאני לא יכולה‬ ‫להקשיב לאנשים רציניים לאורך זמן.‬
‫אדון נזיף, צא בבקשה.‬
‫צא מהמשרד שלי ומבית הספר שלי!‬
‫היא אמרה שהיא לא יכולה להקשיב לנו! שמעתם?‬
‫שמענו, אדוני. תירגע, בבקשה.‬
‫סליחה, אבא.‬
‫אני לא אחד שיוותר על הבת שלו‬ ‫רק בגלל שהתלוננו עליה,‬
‫אבל זה לא יכול להימשך ככה, גולסרן.‬
‫תמיד יהיה מישהו שיחלק לך פקודות.‬
‫בוס, מורה, אולי אפילו בעל.‬
‫את חייבת ללמוד לשתוק וללכת בתלם.‬
‫אפשר לקנות גלידה, אבא?‬
‫יופי.‬
‫את רוצה לחגוג את הסילוק שלך עם גלידה.‬
‫לא חייבים לחגוג. אפשר לאכול אותה בעצב.‬
‫את עצובה?‬ ‫-כן.‬
‫כמה?‬ ‫-מאוד.‬
‫אז למה שנאכל גלידה?‬
‫גלידה היא הכי טעימה כשעצובים, אבא.‬
‫אז אפשר?‬ ‫-כן.‬
‫וניל.‬
‫בסדר. וניל.‬
‫אני אקח גלידה עצובה של אבות.‬
‫הנה, בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫כמה זה?‬ ‫-חצי לירה.‬
‫תודה.‬
‫אבא!‬
‫כשיש אבא שהוא גם החבר הכי טוב,‬ ‫זה מזל גדול.‬
‫הוא היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫הוא זה שקנה לי גלידה‬ ‫כשהעיפו אותי מהלימודים.‬
‫מאימא שלי קיבלתי מכות.‬
‫אללה שלח לי אותך בתור עונש, נכון?‬
‫פרחחית!‬
‫אימא, די!‬ ‫-אף אחד לא יציל אותך עכשיו!‬
‫אבא!‬ ‫-הילדה הזאת הורגת אותי!‬
‫מה פתאום את מתחצפת למורים?‬ ‫-תברחי!‬
‫מה פתאום מעיפים אותך?‬
‫אני ארצח אותה!‬ ‫-תרביצי לי במקום לה.‬
‫אני נתתי לה חיים, ואני אקח לה אותם!‬
‫את פוגעת לה בדימוי העצמי.‬ ‫היא כבר אישה צעירה.‬
‫איזה דימוי עצמי?‬
‫היא בושה וחרפה!‬ ‫-תנשמי.‬
‫לא רוצה!‬ ‫-די…‬
‫מי זה?‬
‫בחור צעיר וחסר מזל שרצה להתחתן איתי.‬
‫הוא לא היה רוצה אילו ידע מה יקרה לו.‬
‫מה דעתך, איצ׳לל? הוא לא נראה כמו נסיך?‬
‫לא יודעת, סורמה. אני לא בטוחה.‬
‫נסיך? הוא?‬
‫רואים בתמונה שהוא טמבל!‬
‫אל תדברי ככה!‬
‫הוא מהמשפחה הכי מכובדת בבייפזר.‬
‫כולם שם מכירים את השם טיפיאנולארי.‬
‫משפחה מכובדת, את אומרת?‬ ‫-כמובן. הם סוחרים.‬
‫סבא שלו הביא את המזלג הראשון לבייפזר.‬
‫לפני זה אכלו בידיים!‬
‫אז זה ההישג שלהם.‬
‫הם המציאו את המזלג.‬
‫אל תדברי ככה.‬
‫הם התחילו במזלגות, ועשו מזה הון.‬
‫הם הקימו עסק גדול.‬
‫קודם כפות, ואז מסננות… הם נהיו גדולים.‬
‫אז הם מוכרים כלי מטבח. מעניין.‬
‫מזל טוב, איצ׳לל. יש לך מזל.‬
‫הבת שלך מתחתנת לתוך משפחה‬ ‫של ממציאים עשירים.‬
‫הכול יהיה סגור עד סוף השבוע.‬
‫סוף השבוע הזה?‬ ‫-מה?‬
‫הם רוצים לעשות את זה זריז.‬ ‫הם צריכים לחזור בקרוב.‬
‫הזמן טס.‬
‫הם גדלים מהר.‬ ‫רק אתמול היא נולדה לי לידיים.‬
‫זה רגיל, סורמה. את הרי היית המיילדת.‬
‫ברור שהיא נולדה לך לידיים.‬
‫אז הם ייקחו את גולסרן לבייפזר?‬
‫ככה זה נראה.‬
‫לא תוכלי למנוע את זה, איצ׳לל.‬
‫כשהרגע מגיע, הן תמיד עוזבות את הקן.‬
‫מה היא שמחה כל כך?‬
‫אפשר לחשוב שהיא זאת שמצאה גבר.‬
‫תסתמי!‬ ‫-מה?‬
‫הגעתי!‬
‫הנה הרכלנית של השכונה,‬
‫והמיילדת של כולם, סורמה.‬
‫ברוכה הבאה. אנשק לך את היד.‬
‫מתי היא הגיעה? אני רוצה לחשב מתי היא תלך.‬
‫תשתקי!‬
‫בסדר, אימא.‬
‫אז מה הרכילות האחרונה?‬
‫אספר לך על ההתרחשות החדשה בשכונה,‬ ‫רק מרוב שאני נחמדה.‬
‫הרגע ראיתי את הבת שלך‬ ‫מראה את הציצים לעבדי הקצב.‬
‫מה?!‬
‫בלי פאניקה.‬
‫עבדי אהב את הציצים שלה.‬ ‫-מה?!‬
‫אחרת, למה הוא נגע בהם?‬ ‫-מה?!‬
‫גולסרן!‬
‫ואז הם ירדו למרתף.‬ ‫הוא כנראה רצה לראות את השאר.‬
‫אללה!‬
‫שכנות, תעזרו לי!‬ ‫-אוי לא…‬
‫שמנו הטוב נהרס!‬
‫סליהה!‬ ‫-שמכם הטוב נמצא במרתף.‬
‫אלוהים, סליהה…‬
‫אוי לא…‬
‫תני לי לשתות תה.‬
‫אני ארצח אותך, גולסרן!‬
‫אני חייבת.‬ ‫-לא, איצ׳לל.‬
‫מה אני אשמה? הציצים לא היו שלי!‬
‫היא ממשיכה לדבר! אל תעזרי לה!‬ ‫-תסתמי!‬
‫די כבר!‬ ‫-תירגעי!‬
‫באיזו זכות את מדברת ככה?‬
‫יצאת מדעתך או מה?‬
‫סתם המצאתי, אימא.‬
‫רק כדי להציל אתכן ממנה.‬
‫מה? זה היה שקר?‬
‫לא לגמרי.‬
‫הוא לא אהב את הציצים שלה.‬ ‫-בחיי…‬
‫מה משותף לסליהה ולפרה?‬ ‫-מה?‬
‫אצל שתיהן הציצים בין הרגליים.‬
‫את תחטפי ממני בעיטה אם תגידי שוב ״ציצים״.‬
‫(ציצים.)‬ ‫-זה היה גדול!‬
‫אני שונאת אותה. היא רק מרכלת.‬
‫בראבו, איזט. באמת, בראבו.‬
‫תמשיכי לעודד את הפרחחית הזאת.‬
‫למה יש לך פנס? השמש בשמיים!‬
‫סוף סוף הבנתי איך לדבר לגחליליות.‬
‫דודה, הן תמיד רוקדות כשאני מאירה בפנס.‬
‫אללה, תכניס קצת שכל לראש של הילדה שלי.‬
‫מאז שנולדה היא מדברת על גחליליות!‬
‫חמודה, אי אפשר לדבר לגחליליות.‬
‫מה הבעיה, אימא?‬ ‫אלה מדברות לכלבים, אחרות מדברות לפרחים.‬
‫ואתן מדברות לפעמים עם סורמה.‬
‫על מה דיברתן בכלל?‬
‫שאלה טובה.‬
‫היא שואלת אותך.‬
‫בטח דיברתן עליי.‬
‫על מה, דודה?‬
‫על מה, אימא?‬
‫שום דבר!‬
‫היא רק…‬ ‫-היא רק מה?‬
‫גולסרן, מישהו מבקש את ידך.‬
‫את ידי?‬
‫למה שיעשה דבר כזה?‬
‫למה?‬
‫את ידך לנישואין!‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אז מישהו מתכוון להגיע הנה‬
‫ולהגיד ״סליחה על ההפרעה,‬ ‫אבל הבן שלי הגיע לפרקו,‬
‫אבל אף אחת לא מוכנה שהוא ישכיב אותה.‬
‫אם יש לכם אחת מיותרת״…‬
‫זה מה שיקרה?‬
‫בחיי, הבת שלי מטורפת.‬
‫עד כדי כך שאי אפשר לדבר איתה.‬
‫מה, זה לא מצחיק, אימא?‬
‫בשם אללה… אפשר לבקש מהשכנים‬ ‫כוס סוכר או מלח, אבל את הבת שלהם?‬
‫גולסרן, הוא בא ממשפחה עשירה מאוד.‬
‫המשפחה הכי מכובדת בסמאנפזר.‬
‫בבייפזר.‬ ‫-כן, בבייפזר.‬
‫הם הראשונים שהביאו הנה כפות ומסננות!‬
‫מסננות?‬
‫או מזלגות?‬ ‫-אז המציאו גם את המסננות.‬
‫על מה אתן מדברות בכלל?‬
‫הם באמת מתכוונים לעשות את זה?‬
‫גולסרן, הגעת לפרקך. את צריכה להתחתן.‬
‫מה את אומרת?‬
‫מה כבר אגיד?‬
‫אם המשפחה החליטה, אני לא יכולה להתווכח.‬
‫מה? ברצינות, גולסרן?‬
‫בראבו, גולסרן.‬
‫בראבו!‬
‫ילדה טובה שלי.‬
‫אני צריכה להתכונן!‬
‫בראבו!‬
‫גולסרן, את רצינית?‬
‫תני לי לטפל בזה, דודה.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫הם הגיעו! קום, נזיף!‬
‫מהר!‬
‫תלבש ז׳קט! מהר!‬ ‫-בסדר…‬
‫לאט לאט.‬
‫לאט לאט!‬
‫איפה היא?‬
‫הנה זה מתחיל. בשם אללה…‬
‫אל תמהרי! תכפתר את הז׳קט.‬
‫את מי אתם מחפשים?‬
‫אותי, נכון?‬
‫סליחה?‬ ‫-סתם, בדיחה. לא חשוב.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-ברוכים הבאים.‬
‫שלום.‬ ‫-ברוכים הבאים.‬
‫ברוך הבא, בני.‬
‫ברוך הבא.‬
‫תיכנס.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫בבקשה, שבו.‬
‫שוב, ברוכים הבאים.‬ ‫-תודה.‬
‫מייטפ, ראית את השידה?‬
‫יפה מאוד.‬
‫קשה למצוא כאלה.‬ ‫-באמת?‬
‫זה עץ תות?‬
‫סליחה?‬
‫השידה. זה עץ תות?‬
‫וואלה, לא יודע.‬
‫נסה לבדוק מקרוב.‬
‫תות־סתכל טוב־טוב,‬
‫אבל אבל אל תות־פתע אם תגלה שזה לא תות.‬
‫גולסרן…‬ ‫-גם אני אוהבת אותך, אימא.‬
‫בואו נשב.‬
‫כן, בבקשה.‬ ‫-בואו נשב.‬
‫שבו, בבקשה.‬ ‫-אני אקח את אלה.‬
‫אני אקח אותם.‬ ‫-איזט…‬
‫תגיד לי אם תרצה למכור אותה. היא שווה הרבה.‬
‫כמובן. בבקשה.‬
‫בוא נציג את עצמנו, קפור.‬
‫סורמה היא חברה ותיקה של המשפחה.‬
‫אנחנו קרובים מאוד.‬
‫פטפטנו יום אחד,‬
‫ודיברנו על זה שהבן שלנו צריך להתחתן.‬
‫ואז אני…‬ ‫-ביקשנו ממנה עזרה.‬
‫שאלנו אותה איפה אפשר למצוא בחורה.‬
‫ובגלל שהיא מיילדת,‬
‫היא יודעת איפה הדברים הטובים, כמובן.‬
‫אז מדובר על הבן שלנו, שצריך להתחתן…‬
‫סליחה, יש לו שם, הבן שלכם?‬
‫אתם רק אומרים ״הבן שלנו״.‬
‫יש לו שם, או שנמציא לו ודי?‬
‫בטח שיש לו שם.‬
‫קוראים לי סרווט.‬
‫שמי האמצעי הוא…‬
‫אימא, מה השם האמצעי שלי?‬
‫״בקיר״, חמוד שלי.‬ ‫-מה ״בקיר״?‬
‫שמך האמצעי הוא ״בקיר״. אל תפקפק בי.‬
‫זה לא ״בקיר״, אימא. זה מתחיל באות מ׳.‬
‫נכון, אבא?‬
‫מאיפה אני יודע?‬ ‫אני פשוט קורא לך ״סואט״.‬
‫נכון.‬
‫טוב…‬
‫למי אכפת משמות פרטיים?‬ ‫הרי שם המשפחה הוא שחשוב.‬
‫זרים תמיד קוראים אחד לשני בשמות משפחה.‬
‫נכון, מר גפור?‬ ‫-״קפור״, אדוני. ״קפור״.‬
‫ומה שמך?‬
‫נזיף, אדוני.‬ ‫-זהו!‬
‫מה?‬ ‫-שמי האמצעי הוא ״נזיף״.‬
‫או משהו דומה.‬
‫השם האמצעי שלך זה ״בקיר״. ״בקיר״!‬
‫כמה עלתה הספה הזאת, אדון קזים?‬
‫״נזיף״.‬ ‫-יפה. קנית בזול.‬
‫זה לא מה ששאלתי. איזה אידיוט.‬
‫סליחה, אדוני?‬
‫אם היא עלתה לך ״נזיף״, קנית אותה בזול.‬
‫היום לא תמצא ספה כזאת בפחות מ״מהמוט״.‬
‫לא.‬
‫קראת לי ״קזים״,‬
‫אז תיקנתי אותך, אדון גפרור.‬
‫״קפור״.‬
‫אל תדברי שטויות, אימא.‬
‫זה השם של אבא.‬
‫מה אמרתי?‬ ‫-די!‬
‫אולי נפסיק לדבר על שמות?‬
‫נמאס לי.‬
‫מי זה ״נים אסלי״?‬ ‫-בעלי.‬
‫גולסרן!‬
‫בבקשה.‬
‫גולסרן שלי…‬ ‫-איזו שאלה מטופשת.‬
‫אבא, הוא לא בנאדם. הוא חפץ.‬
‫שידה, אפילו.‬
‫גברת מהטפ, כמה עלתה השידה?‬
‫לא ״מהטפ״, יקירתי. ״מייטפ״.‬
‫אני יודעת. השם שלך נשמע לי נוראי,‬ ‫אז תיקנתי אותו.‬
‫גולסרן, תכיני קפה לאורחים.‬
‫בסדר. אשאיר את זה כאן.‬
‫שנגיע לנושא, אדון קפור?‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, מייטפ.‬
‫בסדר.‬
‫ובכן, אדון רוסטם,‬
‫נישואים הם חוזה, ממש כמו חוזה עסקי.‬
‫המילה אפילו מבוססת על המילה ״חוזה״.‬
‫מי שעושה השקעה נבונה,‬
‫תמיד מרוויח.‬
‫אבל צריך להשיג את הסחורה ממקור אמין.‬
‫נניח שתלך ותשיג‬ ‫בחורה גרועה ממשפחה מחורבנת.‬
‫מה יקרה לך? אתה תפסיד. נכון, אדוני?‬
‫כן. נכון, מותק?‬ ‫-מה הוא מקשקש, האידיוט הזה?‬
‫שקט, איזט!‬
‫אז אתה נתקע עם סחורה שאין לה קונים.‬
‫ואז, מה אתה יכול לעשות? נכון?‬
‫למשל, השטיח הזה…‬
‫איזה שטיח!‬
‫תראי איזה שטיח!‬
‫הוא פרסי, לא?‬
‫כן, זה שטיח פרסי עתיק.‬ ‫ירושה מהסבא של בעלי.‬
‫הוא קיבל אותו מהסולטן עבדול עזיז.‬
‫הוא הקיסמאי של הסולטן.‬
‫הוא היה… מה?‬
‫אנחנו לא אוהבים לדבר‬ ‫על נושאים כאלה, אבל…‬
‫יש לנו קשר משפחתי למשפחת המלוכה.‬
‫בימים ההם,‬
‫בכל פעם שנתקע לסולטן משהו בין השיניים,‬
‫הוא היה קורא לסבא של בעלי.‬ ‫-שיוציא לו עם קיסם?‬
‫בדיוק.‬
‫כשחושבים על כמויות הבשר‬ ‫שהסולטן היה אוכל…‬
‫הנה הקפה.‬
‫אוי, חמודה…‬ ‫-בבקשה, אדוני.‬
‫תודה.‬
‫אם אתם רוצים יותר קצף,‬
‫אני יכולה לירוק בפנים.‬
‫היא סתם מתבדחת.‬
‫בבקשה.‬ ‫-זה לא באמת.‬
‫אבא.‬ ‫-ילדה טובה.‬
‫שלא תטעו, אני לא ״ילדה״.‬
‫אני אישה!‬ ‫-חמודה!‬
‫לכן אני מעריכה את האנשים האלה, אבא.‬
‫אין הרבה משפחות מכובדות‬ ‫שמוכנות לקבל גרושה בימינו.‬
‫גרושה?‬ ‫-מה?‬
‫אה, הם לא סיפרו לכם?‬
‫הייתי נשואה פעמיים.‬
‫גולסרן, על מה את מדברת?‬
‫אדון טייפון, אל תקשיב לה.‬
‫היא פשוט נרגשת.‬
‫שמי ״קפור״, גברת!‬
‫סליחה שאני מתערבת, אדון סרצ׳ן.‬
‫כשהתחתנתי בפעם השנייה,‬ ‫עוד הייתי עם בעלי הראשון.‬
‫אמרתי לסאלי גלויות.‬
‫״סאלי״, אמרתי לו,‬ ‫״זה אמנם ירח הדבש שלנו,‬
‫אבל אני אוהבת את בדרי מאוד.‬ ‫בוא נזמין אותו. ניקח סוויטה גדולה״.‬
‫גם אהבתי להצטלם בעירום אז.‬
‫אמרתי לו שיזמין את בדרי כדי שנצטלם כולנו.‬
‫אל תתעלפי, אימא. אני מגיעה לחלק הכי טוב.‬
‫הולך לי קלף.‬
‫אז היינו בירח דבש, הראו לנו את החדר שלנו,‬
‫ומי פתאום מופיע? האקס שלי, פואט!‬
‫אז הייתי נשואה לסאלי,‬
‫אבל אהבתי את בדרי מאוד,‬ ‫וגם היו לי רגשות כלפי פואט.‬
‫נזיף, תהרוג אותה!‬
‫קפור, קום.‬
‫אל תקשיבו לה, היא מתבדחת.‬
‫זה סקנדל!‬
‫קום, סרווט!‬ ‫-די…‬
‫למה אללה נתן לי בת כזאת?‬
‫אל תתעלפי מול האורחים.‬
‫סוטים!‬
‫חוץ מזה, אין סיכוי שזה עץ תות!‬
‫זה עץ אלון, אדון טזקן!‬
‫״נזיף״, אדוני!‬
‫מה ״נזיף״? זה לא שווה אפילו שבן.‬
‫די כבר! לא תקבלו את הבת שלי. לכו מפה!‬
‫פתאום נזכרתי!‬ ‫גם לחבר הקודם שלי קראו ״שבן״!‬
‫תסתמי!‬ ‫-הם לא שמעו אותי. חבל.‬
‫אני ארצח אותה!‬ ‫-די!‬
‫אימא, תפסיקי! אבא!‬ ‫-אל תחזיקו אותי!‬
‫תעזבו אותי!‬ ‫נתתי לה חיים, ואני אקח לה אותם!‬
‫שבי, בשם אלוהים.‬ ‫-למה לי?‬
‫תעזבו אותי!‬ ‫-זה בסדר. תירגעי.‬
‫מוהרם.‬
‫נזכרתי. שמי האמצעי הוא ״מוהרם״.‬
‫תסתלק מפה, מטומטם!‬
‫בשם אללה…‬
‫אני ארצח אותה!‬
‫תעזבו אותי!‬ ‫-שלום לכולם.‬
‫איפה החיבוק? השתחררתי מהכלא.‬
‫אל תדאגו, לא יקחו אותי בחזרה.‬ ‫זוכיתי הפעם.‬
‫רגע!‬ ‫-אני ארצח אותה! תעזבו אותי!‬
‫שבי.‬ ‫-תעזבו אותי!‬
‫תנשמי.‬ ‫-מה קרה?‬
‫אל תדאג.‬
‫אימא שלך ואני החלטנו.‬
‫או שתלמדי, או שתתחתני.‬
‫למה לא גם וגם, אבא?‬
‫איך תלכי ללימודים עם תינוק?‬
‫אז לא גם וגם.‬
‫להיות אישה זה עונש, אבא?‬
‫חמודה…‬
‫אבא…‬
‫היית יכולה להשיג כל מה שתרצי,‬ ‫אם לא היית מרדנית כל כך.‬
‫אבל אף אחד לא צוחק, אבא.‬
‫כשאני מספרת בדיחה,‬
‫הילדים צוחקים, אבל המורים לא.‬
‫את בבית הספר כדי ללמוד,‬ ‫לא כדי להצחיק אנשים.‬
‫אי אפשר ליהנות וגם ללמוד, אבא?‬
‫חמודה שלי… אין לי מושג.‬
‫החכמים תמיד נענשים במדינה הזאת.‬
‫אנחנו סוגדים לרצינות,‬
‫והורגים כיף והנאה בכל הזדמנות.‬
‫אני אוהבת אותך, אבא.‬
‫אבא…‬ ‫-גולסרן.‬
‫אבא! אתה רואה אותן?‬
‫את מה?‬
‫הגחליליות.‬
‫בטח. בטח שאני רואה.‬
‫זה אבא שלי.‬
‫יש כל כך הרבה!‬
‫את רואה? תסתכלי!‬
‫אוהבת אותך, אבא.‬ ‫-אוהב אותך, חמודה שלי.‬
‫אמי המסכנה לא קמה מהמיטה שבוע.‬
‫היא לא דיברה איתנו כמה זמן.‬
‫כל המשפחה השתכנעה שהשתגעתי.‬
‫הדוד קורשאט ידע בדיוק מי יכול לרפא אותי.‬
‫תראו!‬
‫להירגע.‬
‫לשבת.‬
‫שאללה יעזור לנו!‬
‫מה השטויות האלה? היא לא משוגעת.‬
‫אבל את תשגעי אותה אם תמשיכי ככה.‬
‫איזט, אל תתערבי, בשם אללה.‬
‫אנחנו מוכנים. בואי.‬
‫תירקי, ילדתי.‬ ‫-מה?‬
‫תירקי לקערה.‬
‫לא רוצה, אימא.‬ ‫-גולסרן!‬
‫אני לא רוצה.‬ ‫-אל תרגיזי את הידעוני.‬
‫תירקי כבר.‬ ‫-אבל כולם מסתכלים.‬
‫הידעוני אמר לירוק.‬
‫בשם אללה…‬ ‫-הביטי, ילדתי.‬
‫הרוק מהפה שלך יתערבב במים,‬
‫ואז נוכל לדעת‬
‫איפה בגוף שלך מתחבאים השדים.‬
‫אין מנהג כזה באסלאם.‬
‫איזט, תשתקי בבקשה!‬
‫אני יודעת את הקוראן בעל־פה. אין דבר כזה.‬
‫הוא מדבר שטויות.‬ ‫-תירקי, ילדתי.‬
‫תירקי, גולסרן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אעשה את זה.‬
‫קדימה.‬ ‫-כמו שצריך, חמודה.‬
‫תגרשי את השדים.‬
‫אני לא יכולה יותר.‬ ‫-לכי.‬
‫תראו…‬
‫בא לי להקיא.‬
‫תראי את השוליים הכהים.‬
‫המחשבות שלך נגועות בסטייה.‬
‫אדוני, אולי הגחליליות‬ ‫הן התגלמות של השדים האלה?‬
‫ודאי שכן!‬
‫את יודעת, הם עשויים מאש.‬
‫מסכנה.‬ ‫-ישמור אללה.‬
‫אללה!‬
‫אני מרגישה משהו!‬ ‫-גולסרן?‬
‫גולסרן…‬ ‫-הידעוני צודק!‬
‫הם לוחשים לי דברים.‬
‫מה הם אומרים?‬ ‫-הם קוראים לי.‬
‫אני באה!‬
‫הידעוני? כן, הוא פה.‬
‫הקערה?‬
‫הם רוצים את הקערה.‬
‫בבקשה.‬
‫כן?‬
‫אני לא יכולה!‬
‫אדוני, הם רוצים ש…‬
‫לעזאזל! מה עובר עלייך?‬
‫גולסרן!‬
‫תפסו אותה! אני…‬
‫את מתעקשת להתנהג כמו משוגעת.‬
‫אני נשבעת, אף אחד לא יתחתן איתך.‬
‫השגתי לך את הידעוני הכי טוב.‬ ‫מה עוד אני יכולה לעשות?‬
‫לקחתי אותך למאה מקומות.‬ ‫עשיתי כל מה שיכולתי.‬
‫בשם אללה…‬ ‫-מה? כלום את לא אוהבת.‬
‫אבא! מה שלומך?‬
‫על הפנים.‬ ‫-למה? מה קרה?‬
‫נגמרו עסקי המלח.‬
‫מלח? איזה מלח?‬
‫התנגדת כל כך לזיתי הבר‬ ‫שהחלטתי להשקיע הכול במלח.‬
‫אז… המשאית שלנו נפלה לים באיזמיט.‬
‫נפלה לים?‬
‫מה כל המזל הרע הזה?‬
‫נו?‬
‫אם תמשיכי להגיד ״נו״ זה יהרוג אותי.‬
‫נשארנו בלי כלום, טוב?‬
‫נו?‬ ‫-בשם אללה, תפסיקי כבר.‬
‫זה נגמר. התרוששנו.‬
‫בזכותך, אדון נזיף. כל הכבוד.‬
‫המשאית נפלה לים. מה את רוצה ממני?‬
‫אדון נזיף, החל מעכשיו,‬
‫אם תזכיר את המילים‬ ‫״זיתי בר״, ״מלח״, או ״סוכר״,‬
‫אני נשבעת, אתגרש ממך.‬
‫תני לי את זה. יש גבול לכל תעלול!‬
‫בשם אללה…‬
‫מעכשיו תגיד רק ״קמח״, אבא.‬
‫זאת הייתה נקודת השבירה של אבא.‬ ‫עד אז הוא תמיד קיווה‬
‫להיות סוחר טוב‬ ‫ולהעמיד אותנו בחזרה על הרגליים.‬
‫זה לא הסתדר.‬
‫החלומות של אבי התמוססו‬ ‫בים המלוח ביום ההוא.‬
‫הכנתי לך כריך גבינה.‬
‫אוהבת אותך, אבא.‬
‫הלוואי שהייתי כמו פעם.‬
‫אז לא הייתי נותן לה לעשות לך את זה.‬
‫לא השתנית, אבא. צא מזה.‬
‫לא, חמודה שלי.‬
‫אני שריד של מה שהייתי פעם.‬
‫שתית את הארק?‬
‫שקט!‬
‫שקט, אני מנסה לספר לך משהו.‬ ‫-טוב.‬
‫תראי,‬
‫אדם צריך להגשים את חלומותיו.‬
‫אחרת, הוא רק חצי בנאדם.‬
‫אני לא יודע לנהל עסק.‬
‫אני מתאים רק לשירות הציבורי.‬
‫שהין הממזר דפק אותי עם זיתי הבר.‬
‫אני רק רוצה למכור את האחוזה הזאת‬ ‫כדי שנוכל לקנות דירה.‬
‫אני לא מצליח לשכנע את אימא שלך.‬
‫היא מתעקשת שהיא תמות כאן.‬
‫כנראה לא נאה לצאצאים‬ ‫של הקיסמאי של הסולטן לגור בדירה.‬
‫אבא, תקשיב לי.‬
‫אתה אבי האחד והיחיד.‬
‫אתה הגיבור שלי.‬
‫חמודה שלי.‬
‫מה שאני אומר זה…‬
‫תסלחי לי, יקירתי.‬
‫אבי דאג לי לחיים טובים.‬
‫אבל לא הצלחתי לעשות יותר בשבילך.‬
‫אל תשתה ארק.‬
‫זה מדכדך אותך.‬
‫בהתחלה הוא נהיה מרוחק,‬ ‫ואז סירב לצאת מהחדר שלו.‬
‫ואז, אחרי לילות רבים של שתייה ודכדוך…‬
‫היום בו חשתי בדידות לראשונה.‬
‫ראית אותה פעם מקרוב?‬
‫מה פירוש?‬
‫אני כן.‬
‫היא לא כמו שאומרים.‬
‫ציפיתי למשהו גדול יותר.‬
‫גדול יותר? מה פירוש?‬
‫פשוט ידעתי.‬
‫אני לא יודעת איך, פשוט ידעתי.‬
‫לא פלא שזה קרה ביום ד׳.‬
‫אני תמיד מרגישה בודדה יותר בימי ד׳ בבוקר,‬
‫באמצע שבוע שכלום לא קורה בו.‬
‫לבדי.‬
‫אללה, תן לו בריאות.‬
‫אללה, תציל אותו.‬
‫נזיף?‬
‫הזים, הוא לא נושם.‬
‫קרא לרופא.‬ ‫-טוב.‬
‫נזיף?‬
‫נזיף!‬ ‫-נזיף?‬
‫נזיף?‬ ‫-נזיף!‬
‫נזיף?‬
‫נראה שאין גחליליות הערב.‬
‫הן לא אוהבות מנורות.‬
‫הן אומרות שיש יותר מדי אור.‬
‫״אף אחד לא רואה אותנו״, הן אומרות.‬
‫הן צודקות.‬
‫מתוקה שלי…‬
‫אני עוזב עכשיו.‬
‫אתה עוזב בגללי, נכון?‬
‫בגלל שאני משוגעת.‬
‫אבל אעבוד על זה. אשתפר.‬
‫גם אנתק מגע עם הגחליליות.‬
‫את לא משוגעת.‬
‫לפעמים, חוכמה היא נטל כבד יותר.‬
‫אבא, אתה החבר היחיד שלי.‬
‫למה שלא תישאר?‬
‫אולי תישאר עוד קצת? אחר כך נעזוב שנינו.‬
‫אני מוכרח לעזוב, גולסרן.‬
‫אבל את יודעת שתמיד אהיה לצדך.‬
‫אני לא סתם אומר. אני מתכוון לזה.‬
‫תמיד אהיה בלבך ובמחשבותייך.‬
‫אם אני במחשבותייך, אני לצדך, נכון?‬
‫תראי,‬
‫תחשבי על זה ככה:‬
‫מה היה קורה אילו הייתי לצדך,‬
‫אבל לא בלבך?‬
‫אבא.‬
‫טוב…‬
‫עכשיו אעזוב.‬
‫אני אוהב אותך כל כך.‬
‫אבא…‬
‫אללה,‬
‫אני רוצה להחליף איתך מילה.‬
‫אבל אפשר בטורקית? אני לא מדברת ערבית.‬
‫אבל אתה גם אלוהים שלנו,‬ ‫ונראה לי שאתה מבין את כל השפות.‬
‫אני רוצה לדבר על איך שלקחת את אבא שלי.‬
‫אני מקווה שלא תכעס,‬
‫כי שמעתי שאתה לא אוהב לדבר על דברים כאלה.‬
‫אבל…‬
‫אתה לא חושב שמיהרת קצת יותר מדי?‬
‫אני חושבת שהוא היה יכול‬ ‫להישאר איתנו עוד קצת.‬
‫אבל בטח היו לך סיבות.‬
‫אי אפשר להבין את ההיגיון של אלוהים,‬
‫ככה אומרים.‬
‫אתה יודע כמה אנשים מדברים בשמך?‬
‫אתה בטח יודע, אבל…‬
‫שמור עליו היטב, טוב?‬
‫הוא גרוע בעסקים, אתה יודע.‬
‫הוא היה טוען אחרת, אבל…‬
‫אבל אל תיתן לו תפקיד עסקי.‬
‫הוא טוב בתור עובד ציבור. תן לו להיות פקיד.‬
‫סליחה. אני שוב דוחפת את האף, מה?‬
‫אללה, הוא באמת אדם טוב.‬
‫אני די בטוחה שתיקח אותו לגן עדן,‬
‫וזה אומר שלעולם לא אראה אותו שוב.‬
‫בגלל ש… אתה יודע, אני משוגעת.‬
‫אז בטח לא אגיע לגן עדן.‬
‫טוב, סליחה. אגיע לנקודה.‬
‫אני חייבת לשאול אותך משהו עליי,‬ ‫בפעם האחרונה.‬
‫אני יודעת שתכעס,‬
‫אבל אני מוכרחה לשאול.‬
‫אלוהים, מה אני אמורה לעשות עכשיו?‬
‫נזיף!‬
‫אחרי מותו של אבי, המצב הידרדר במהירות.‬
‫ואז בא ה־12 במרץ.‬
‫שנות ה־70. תקופה של פילוג.‬
‫מן הסתם, דוד הזים שוב היה בכלא.‬
‫- דמירל: הצבא לא היה‬ ‫צריך להפריע לדמוקרטיה… -‬
‫- הממשלה הודיעה לגנרלים על התפטרותה -‬
‫והבית שלנו, שפעם נחשב כאחוזה,‬
‫זכה לכינוי ״בית העץ הישן״.‬
‫- עצמאות ודמוקרטיה -‬
‫מאוחדים נגד הפשיזם!‬
‫מאוחדים…‬
‫מלחמת אחים התחוללה ברחבי המדינה.‬
‫כשמישהו הורג את אחיו, זה מוזר יותר‬
‫מאשר להרוג אדם זר?‬
‫- נעצרו סטודנטים שנלחמו במשטרה -‬
‫מי זה?‬ ‫-ולי.‬
‫אתה יודע, אין כמו להאמין במשהו.‬
‫אבל תמיד עדיף להאמין במשהו רווחי.‬
‫אבל זה לא מה שוולי עשה. איזה אדם טוב.‬
‫אם אתה גרוע בעסקים,‬ ‫למה לא להיכנס לפוליטיקה?‬
‫מה אתם עושים פה שוב?‬
‫לא נמאס לכם להרוס לנו את הקירות?‬
‫תסתלקו מפה!‬ ‫-בסדר, גברת. זה בסדר.‬
‫זה לא בסדר! תראו מה עשיתם! תסתלקו!‬
‫בסדר.‬ ‫-קחו את החפצים שלכם ועופו מפה.‬
‫כאילו אתם תצילו את המדינה…‬ ‫שתוק! אל תענה לי!‬
‫אני יוצאת מדעתי.‬
‫מה שהרוסים עשו באפגניסטן, זה כיבוש אכזרי.‬
‫אין דרך אחרת לומר את זה.‬
‫הדינמיקה הפנימית שלהם יצרה ביקוש,‬ ‫והסובייטים סיפקו אותו.‬
‫מה אתה מדבר?‬
‫האפגנים אמרו להם‬ ‫״בואו עם הטנקים שלכם ותפציצו אותנו״?‬
‫הם דרשו סוציאליזם.‬
‫ואילו דרשו קפיטליזם,‬ ‫האמריקאים היו שולחים לשם טנקים?‬
‫אתה מעוות את המציאות.‬ ‫-אתה קנאי.‬
‫הגישה המבנית שלך אינה מדעית.‬
‫חבר׳ה…‬
‫שלום. זיתי בר?‬
‫מה זה?‬
‫רוצים זיתי בר?‬ ‫-לא תודה, גולסרן.‬
‫תכעסו אם אגיד לכם‬ ‫שאפגניסטן היא לא עניינכם?‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-על זה בדיוק.‬
‫יש לנו דברים אחרים לעשות, ולי.‬ ‫-אל תציקי לי, נוראן.‬
‫שלום, גולסרן.‬ ‫-מה קורה, ולי?‬
‫נוראן, זיתי בר?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫מה הפעם?‬ ‫-״הלאה״…‬
‫במה זה יעזור, הגרפיטי הזה?‬
‫לא יודע, אבל אחרת, כלום לא יקרה.‬
‫אתחיל לגבות ממך תשלום.‬
‫אתה אמור להיות נגד פרסומות,‬ ‫אבל זה כל מה שאתה עושה.‬
‫״גאולה״ תעלה לך 50 לירות,‬ ‫ו״גאולה לעם״ 100 לירות.‬
‫עם עוד עשרה כמוך יכתבו על הקיר,‬ ‫אני אתעשר.‬
‫ממש לא. הקיר הזה הוא ציבורי עכשיו.‬
‫באמת? גם אני הציבור, ואף אחד לא אמר לי.‬
‫אני חיה ב״הזר״ של קאמי, בגללך.‬
‫אם אתה מבין אותי.‬
‫כמה זמן זה עוד ייקח? הבטחת שנלך לסרט.‬
‫נוראן, אני עסוק.‬
‫לאיזה סרט אתם הולכים?‬
‫של אייהן אישיק.‬
‫של יילמאז גוני.‬
‫אין סרט עם שניהם?‬ ‫-יילמאז גוני בעד המהפכה.‬
‫השני סתם ארטיסט.‬ ‫-אבל ראינו אותו בשבוע שעבר.‬
‫אבל את לא הבנת.‬
‫איך הייתי אמורה להבין?‬ ‫לא נתת לי לצפות בסרט.‬
‫נוראן, תפסיקי. קראת את הספר שנתתי לך?‬
‫גולסרן, תיכנסי. למה את מדברת עם אנרכיסטים?‬
‫אנרכיסטים? אלה ולי ונוראן.‬
‫אה, ולי?‬
‫גברת איצ׳לל.‬
‫ולי, למה אתה כותב על הקיר שלנו?‬
‫אספר לאימא שלך!‬
‫ואני אספר להזים‬
‫שאת גיסתו של מהפכן ידוע.‬
‫זה לא מתאים לך.‬ ‫-שתוק.‬
‫לא מזמן עוד היית בחיתולים.‬
‫מתי גדלת והתחלת להתחצף?‬
‫גברת…‬ ‫-בוא, ולי.‬
‫אני מדבר איתה!‬
‫שמע, זה רק יפגע בך. אתה עוד ילד.‬
‫אל תעשה את זה לעצמך.‬ ‫תחשוב על ההורים שלך.‬
‫וחוץ מזה, תראה מה עשית לקיר!‬
‫כל בוקר כותבים פה שטות אחרת.‬
‫בפעם שעברה כתבו פה ״הקוסם ישלם״.‬
‫מגוחך.‬
‫כתבנו ״המענה ישלם״!‬ ‫איזה פשיסט שינה לנו!‬
‫גולסרן…‬ ‫-רק השתעלתי.‬
‫באמת!‬ ‫-את עשית את זה, מה?‬
‫לא פלא שקוראים לך ״משוגעת״.‬ ‫-ולי!‬
‫ולי, קח את זה ותביא לי שתי כיכרות לחם.‬
‫נו, קח.‬ ‫-אני עסוק, גברת איצ׳לל.‬
‫בסדר, ולי. בסדר.‬ ‫והם עוד מתיימרים לתמוך בעם!‬
‫בתור אחת מהעם, ביקשתי שתקנה לי לחם.‬
‫מה קרה ל״לחם, עבודה״?‬
‫טוב, בסדר. כמה כיכרות?‬ ‫-שתיים, כהות.‬
‫תקנה במכולת של בשק.‬
‫לא, הוא פשיסט!‬ ‫-אבל יש לו לחם טעים.‬
‫ולמה פשיסט?‬ ‫הוא בסך הכול מגמגם קצת. השתגעת.‬
‫גם מגמגמים יכולים להיות פשיסטים.‬
‫הוא פשיסט, אנחנו יודעים. הוא כבר הוזהר.‬
‫הוא לא גמגם לפני שהזהרנו אותו.‬ ‫הוא כנראה נבהל.‬
‫אתה שובב, גם כן…‬
‫לך, תביא לי לחם!‬
‫תמהר.‬ ‫-תחזיקי את זה. תכף אשוב.‬
‫אז… גברת איצ׳לל…‬ ‫-כן?‬
‫אפשר לקנות סיגריות?‬ ‫-מה? אצלנו לא מעשנים.‬
‫כן? אז אני אעשן אותן.‬
‫שובב אחד… בסדר.‬
‫אבל תקנה זולות.‬
‫אקנה ״בירינצ׳י״.‬
‫יא אללה! ביקשתי שאקנה זולות,‬ ‫והוא מדבר על ״בירינצ׳י״.‬
‫זאת מדינה מוזרה.‬ ‫גם לסיגריות הזולות יש שמות מפוצצים.‬
‫את יודעת הכול, מה? יא אללה…‬
‫אני אסיים את זה, אחרת נהיה פה לנצח.‬
‫״הלאה״…‬
‫מה ההמשך?‬ ‫-מאיפה לי לדעת?‬
‫״הפשיזם״. או ״האימפריאליזם״.‬
‫תשאירי את זה ככה, נוראן. ולי ישלים את זה.‬
‫״הלאה… יזם.״‬
‫רעיון מצוין.‬
‫זיתי בר?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫ולי?‬
‫ולי!‬
‫דודה איזט התחתנה כעבור כמה שנים.‬
‫נישואים בשידוך לא התאימו לי, אבל לה כן.‬
‫אל תהיי עצובה.‬
‫אנטפ לא רחוקה מכאן.‬
‫אבוא לבקר.‬
‫כולם עוזבים.‬
‫כל מי שאני אוהבת עוזב אותי.‬
‫גולסרן, שמרי על עצמך, טוב?‬
‫בואי.‬
‫אני רואה שהתחתנת בסוף.‬ ‫-כן.‬
‫ב־1980.‬
‫נשארו לנו רק פנסיה דלה‬ ‫וכמה שקים של זיתי בר.‬
‫זה התחיל לעלות לאימא שלי על העצבים.‬
‫הייתי חייבת להתחתן,‬ ‫והיינו חייבות להיפטר מהשקים.‬
‫הנישואים שלנו שרדו שמונה וחצי חודשים.‬
‫היית צריך לראות את ההבעה‬ ‫של אימא שלי כשחזרתי.‬
‫אני ראיתי, וזה היה מצחיק מאוד.‬
‫גולסרן?‬
‫מה זה?‬
‫לא תברכי אותי, אימא?‬
‫עני לי.‬
‫מזוודה.‬
‫ובעלך?‬ ‫-לא היה בה מקום בשבילו.‬
‫בגלל הגחליליות, נכון?‬
‫לא, אימא.‬
‫אז הוא בטח קלט שאת משוגעת‬ ‫וגירש אותך. נכון?‬
‫לא נכון.‬ ‫-אז מה קרה?‬
‫הוא הכה אותי.‬
‫אז מה?‬
‫מה פירוש?‬ ‫-אז מה אם הכה?‬
‫זאת לא סיבה לעזוב.‬
‫הוא כנראה הבין שאת משוגעת והרביץ לך.‬
‫לא, אימא. לא.‬
‫סדרי התרגז בגלל שידעתי דברים.‬
‫אסכם לך את כל הנישואים שלנו במשפט אחד:‬
‫״את חושבת שאת יודעת הכול, גולסרן!״‬
‫יא אללה… אתמול הוא עבר על החשבונות שלנו,‬
‫ולקח לו שש שעות לעשות 25 כפול 26!‬
‫הוא היה כולו מיוזע, ורגע לפני שהוא התאבד,‬
‫תפסתי אותו ואמרתי לו שזה 1,400.‬
‫נו?‬ ‫-זאת הייתה הטעות שלי.‬
‫בהתחלה הוא הודה לי.‬
‫אז אמרתי לו שאין צורך להודות לי,‬ ‫שזה די פשוט בשבילי.‬
‫ואז התחלנו לריב.‬ ‫-נו?‬
‫הוא אמר, ״את חושבת שאני טיפש.‬
‫את חושבת שאת יודעת הכול?‬
‫בלעדיי היית מתה ברעב״.‬ ‫-נו?‬
‫ואז הוא אמר ״לעזאזל״…‬
‫אבל לא שמעתי את ההמשך,‬ ‫כי הוא בדיוק העיף לי סטירה.‬
‫אבל אני חושבת שהוא התכוון אלייך, אימא.‬
‫נו?‬
‫מה ״נו״?‬
‫את ממשיכה להגיד ״נו״. מה יהיה?‬
‫ובגלל זה עזבת?‬ ‫-בחיי, אימא…‬
‫את בטח תעמדי על הקבר שלי ותגידי,‬
‫״נו? מה הסיפור, גולסרן?‬
‫על דבר כזה נפרדים?‬
‫על דבר כזה עוזבים בעל?‬
‫מה הסיפור, גולסרן?‬ ‫מה זה כבר רצח בין בעל ואישה?״‬
‫אל תדברי שטויות. את לא היית מתה.‬ ‫נו, אז איך זה נגמר?‬
‫זוכרת מה אבא אמר לך?‬ ‫-מה?‬
‫שה״נו״ שלך עוד יהרוג אותו.‬
‫והוא מת, את יודעת.‬ ‫תחסכי את זה ממני, טוב?‬
‫יא אללה…‬
‫תקשיבי, תפסיקי ללכת סחור־סחור.‬
‫פשוט תעני לי. עני לי!‬
‫מה?‬ ‫-מה קרה בסוף?‬
‫בסוף עזבתי את סדרי,‬
‫כי לא יכולתי לסבול יותר את ריח הבשר.‬
‫איזה ריח?‬
‫אימא, הוא הסריח מבשר נא.‬
‫גולסרן, השתגעת?‬
‫הבנאדם קצב! ברור שהוא מסריח מבשר!‬
‫שאללה יעזור לנו…‬
‫הוא היה כזה מקסים…‬ ‫-אימא!‬
‫אל תגידי שהוא מקסים.‬
‫תקראי לו איך שאת רוצה:‬ ‫אנטרקוט, אשכי כבש…‬
‫אבל אל תגידי שהוא מקסים.‬ ‫-גולסרן…‬
‫די, אימא.‬
‫יא אללה…‬
‫שאללה יעזור לי…‬ ‫זה כאילו אני מדברת איתה סינית.‬
‫אלוהים… תעזור לי לשמור על השפיות.‬
‫הנה אשת הקצב.‬
‫גרושתו.‬
‫מה? באמת?‬
‫כן.‬
‫תה?‬
‫בטח. מה קרה?‬
‫אוי, דוד…‬
‫הסברתי כבר לאימא.‬ ‫אין לי כוח לעבור על זה שוב.‬
‫אימא תדבר על זה עכשיו מאה שנה.‬ ‫אתה כבר תשמע.‬
‫כן.‬
‫נו? כבר לא עוצרים אותך בימינו?‬
‫עוד לא עלו עליי. אני חותם בשם בדוי.‬
‫אבל אנחנו קרובים, גולסרן.‬
‫המהפכה בדרך. יומנו יבוא, אינשאללה.‬
‫״אינשאללה״?‬
‫כלומר, ״בתקווה״.‬ ‫-ואללה הוא מקור התקווה שלך?‬
‫את יודעת…‬
‫חשבתי ששרפת את כל הספרים שלי כשנעצרתי.‬
‫אבל אז גיליתי ש…‬ ‫-הם במקום בטוח.‬
‫אבל איצ׳לל שמה אותם בשק ו…‬ ‫-נתנה לי אותם.‬
‫ואז הסרתי מהם את העטיפות והחבאתי אותם‬ ‫בעטיפות הספרים של הדוד קורשאט.‬
‫כמה טוב שעשית את זה.‬
‫יש לי שאלה, גולסרן.‬
‫כן?‬
‫מה עשית בספרים שלי?‬
‫הכנסת אותם לתוך עטיפות‬ ‫של ספרים קומוניסטיים?‬
‫טוב לראות גם אותך, דוד.‬
‫לולא קראתי את הספרים במלואם,‬ ‫וגיליתי שהתוכן שלהם מוזר בעיניי…‬
‫אני מופתע שהוא קרא.‬
‫הייתי עלול להידבק במחלת הקומוניזם.‬
‫תודה לאל שכשעיינתי בכתביו של סייד קוּטבּ,‬
‫נתקלתי כל הזמן בשם ״קראל מרקס״,‬
‫וכך הבנתי שנפלה טעות.‬
‫אל תצחקו.‬
‫גברת גולסרן.‬ ‫-כן?‬
‫אולי גם כתביו של סייד בינזרדיץ׳‬
‫מסתתרים בתוך העטיפה‬ ‫של ספר ארור בשם ״הקפיטול״?‬
‫סייד בינזרדיץ׳?‬
‫מה הבעיה, קורשאט?‬
‫אז קראת כמה ספרים ראויים לשמם בטעות.‬
‫אז הספרים של סייד קוּטבּ לא ראויים לשמם,‬
‫אבל ה״קפיטול״ של קראל מרקס, זה כן?‬
‫״קרל מרקס״, לא ״קראל״!‬ ‫״קפיטל״, לא ״קפיטול״!‬
‫כזו בורות!‬ ‫-שתוק!‬
‫אני חושבת שהדוד קורשאט‬ ‫כבר גיבש את השקפתו,‬
‫והוא קורא ספרים שמתאימים להשקפה הזו.‬
‫הוא לא קורא כדי לגלות דברים חדשים,‬ ‫אלא כדי לבסס את מה שהוא כבר יודע.‬
‫אתה רואה, קורשאט? היא אמרה יפה.‬
‫אבל, הדוד הזים, גם אתה אותו דבר.‬
‫אתה רואה, הזים? היא אמרה יפה.‬
‫את אומרת שאני והקנאי הזה אותו הדבר?‬
‫אותי מרגיז שהיא חושבת‬ ‫שהכופר הזה ואני אותו הדבר!‬
‫עוף מפה! עוף!‬
‫אם ירצה אללה, אלך.‬
‫גזען שכמוך.‬
‫תתבייש לך.‬
‫בסך הכול דיברתי על הסדר הטוב.‬
‫קודם צריך ללמוד, ואז להבין…‬
‫למזלי, אני לא טורח להקשיב‬ ‫לכל מה שגרושתו של הקצב אומרת.‬
‫התחלתי לכתוב בשנת 1938.‬
‫סיפורים קצרים על…‬
‫גולסרן.‬
‫זה הכאיב לך מאוד?‬
‫מה?‬
‫כשהוא הכה אותך. את בסדר?‬
‫אימא… אני בסדר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני רק תוהה. אבל את חייבת לומר לי את האמת.‬
‫זה בגלל הגחליליות, נכון?‬
‫אלוהים… אימא, בבקשה.‬
‫באותו הלילה,‬
‫באותו לילה מוזר בספטמבר,‬ ‫לא הצלחתי להירדם.‬
‫זה היה כאילו הלילה הזדחל בתוכי כמו נחש.‬
‫זה לא היה סימן טוב.‬
‫דוד הזים? מה…‬ ‫-שקט. תעזרי לי.‬
‫מה קורה פה?‬
‫החונטה הגיעה.‬
‫מה תעשה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אולי לא תהיה לי ברירה אלא לברוח.‬
‫קדימה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫הבלגן לא יימשך זמן רב.‬ ‫אחזור בעוד כמה ימים.‬
‫הזים? גולסרן? מה קורה פה?‬
‫מה זה כבר יכול להיות?‬
‫קרתה הפיכה, הודות לגיס שלך.‬
‫מה?‬ ‫-החונטה כאן.‬
‫מי זאת? למה היא באה בשעה כזאת?‬ ‫-אין לי זמן.‬
‫אני עוזב. שלום.‬
‫לאן תלך?‬ ‫-אני לא יכול לגלות לך, איצ׳לל.‬
‫בשם אללה…‬
‫שמרי על אימא שלך.‬
‫את יודעת שאני אוהב אותך.‬
‫את ילדה טובה.‬
‫לאן אתה הולך? חשבתי שהמהפכה בדרך.‬
‫אתה מתכוון לברוח מפני חיילינו האמיצים?‬
‫נראה אם תצליח להתחבא!‬
‫אולי במוסקבה!‬ ‫-לך לעזאזל!‬
‫תברח למוסקבה!‬
‫הרעלת את האדמה הזו.‬
‫טורקיה הקדושה,‬
‫צבא טורקיה החליט‬
‫למלא את חובתו לפי ״חוק השירות הפנימי״,‬
‫ולהגן על הרפובליקה הטורקית בשם האומה,‬
‫ולכן תפס את השלטון.‬
‫אימא?‬
‫איזה קול נפלא.‬
‫זה קול השלום.‬
‫עכשיו נוכל סוף סוף לישון בשקט, אינשאללה.‬
‫מי זה? לא חדשות רעות, אני מקווה.‬
‫תודה לאל שאתה כאן.‬
‫קורשאט טומר.‬ ‫-אתם צריכים שאעיד?‬
‫אתה קורשאט טומר?‬
‫כן, אבל…‬ ‫-קחו אותו.‬
‫אדוני, זו טעות.‬
‫מהר. אל תתנגד.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫איצ׳לל! עצור. איצ׳לל!‬
‫קורשאט!‬
‫אני מוסלמי! אני נאמן למדינה!‬
‫קורשאט!‬
‫איצ׳לל!‬ ‫-קורשאט!‬
‫בבקשה! בשם אללה…‬
‫מה הוא עשה? לאן אתם לוקחים אותו?‬
‫זו טעות! אדוני!‬
‫חברי קונגרס וסנטורים,‬ ‫שאמורים לפעול למען הציבור,‬
‫עמדו מנגד אל מול ההתרחשויות,‬
‫ולא הרגישו שום תחושת אחריות‬
‫מלבד שמירה על האינטרסים ועל השררה שלהם.‬
‫- מהגרים מקבלים סיוע מתוכנית מרשל -‬
‫- נמשכות חקירות פעילי השמאל -‬
‫- 1982, סטוקהולם -‬
‫זאת הגלויה שדודי שלח לי מסטוקהולם‬ ‫אחרי שנתיים.‬
‫הצפון המושלג.‬
‫הבריחה שלו היא סיפור טרגי.‬
‫גולה…‬
‫מתגעגע אפילו לבתי הכלא במולדת שלו.‬
‫הדוד קורשאט היה אדם אחר אחרי שהשתחרר.‬
‫הוא נהיה שקט.‬
‫הוא ישב בחדרו במשך חודשים, ורק קרא והתפלל.‬
‫לאן אתה הולך, קורשאט?‬
‫למצוא את אלוהים.‬
‫לבדי, בלי לשאול אף אחד.‬
‫איך תעשה את זה?‬
‫גולסרן.‬
‫שאללה ישמור עלייך.‬
‫אתה תמצא את אלוהים.‬
‫החיפוש אחריו הוא המטרה.‬
‫בשנות ה־80,‬
‫אמי ואני חיינו לבדנו באחוזה שירשנו.‬
‫זו אני עם החברים לעבודה.‬
‫אז התחלת לעבוד סוף סוף.‬
‫רציתי להרוויח קצת כסף,‬
‫ולהתרחק מהנדנודים של אימא שלי.‬
‫אולי גם התפתיתי להבטחות‬ ‫ההתעשרות המהירה של שנות ה־80.‬
‫פשוט רציתי לטעום מהחיים שהתרחשו סביבי.‬
‫אפילו התאפרתי ביום ההוא.‬
‫מי שם?‬
‫אני יכולה להגיד, אבל אתה לא תזהה אותי.‬
‫פשוט תגיד ״יבוא״.‬
‫יבוא.‬
‫שלום.‬
‫גולסרן בירוז.‬
‫סומר יורטצ׳ולו.‬
‫נעים מאוד.‬
‫אבל אני ״סומר״, לא ״סונר״.‬
‫אתה כבר מלחיץ אותי.‬
‫כל אחד יתבלבל מתישהו ויקרא לך ״סונר״.‬
‫תרצי לשבת?‬
‫כן.‬
‫אני אוהבת לשבת, כמו כל אחד אחר.‬
‫אני אפילו שוכבת לפעמים.‬
‫אבל לא התיישבת.‬ ‫-נכון.‬
‫באף מדינה אחרת לא אוהבים לשבת כמו כאן.‬
‫נכון?‬
‫אנחנו כל הזמן יושבים. אנחנו אפילו‬ ‫מבקרים אחד אצל השני רק כדי לשבת.‬
‫זרים שואלים אחד את השני ״איפה אתה גר״.‬
‫אצלנו שואלים ״איפה אתה יושב״.‬
‫אנחנו אוהבים לשבת. מעניין למה.‬
‫אולי זאת הסיבה שהישבנים‬ ‫הם האברים הכי מפותחים שלנו.‬
‫ככה אני חושבת.‬
‫אבל אם פשוט נעמוד, ו…‬
‫ישבנים?‬
‫כן.‬
‫לא שלי, ספציפית.‬
‫דיברתי על ישבנים באופן כללי.‬
‫כלומר, מרוב שאנחנו…‬
‫יושבים כל הזמן, הישבנים שלנו נהיו…‬
‫עלמתי, בסך הכול הצעתי לך לשבת,‬
‫לא שתדברי על הישבן שלך. בחיי אללה…‬
‫אני כנראה מדברת הרבה מרוב התרגשות.‬
‫באתי בקשר למודעה בעיתון.‬ ‫ראיתי שאתם מחפשים עובדת.‬
‫אם המשרה עוד לא אוישה,‬ ‫הייתי רוצה להציע את עצמי.‬
‫את מבינה במכונות כתיבה?‬ ‫-כן. משתמשים בהן לכתיבה.‬
‫אבל את יודעת לתפעל מכונת כתיבה?‬
‫אה… לא.‬
‫אבל אם תיתן לי צ׳אנס,‬
‫בקרוב מאוד אדע להדפיס גם עם הבהונות.‬
‫סתם. אין סיכוי.‬
‫תקשיבי, אני לא אוהב בדיחות.‬
‫למיטב זכרוני,‬ ‫לא סיפרתי בדיחה מאז חטיבת הביניים.‬
‫אני לא מתבדח, לא אוהב בדיחות,‬ ‫ולא צוחק מבדיחות.‬
‫לא מעניין אותי למה חושם שפך יוגורט לאגם.‬
‫לא ממש ניסיתי להתבדח, סתם השתטיתי.‬
‫כמו שאמרתי,‬ ‫זה הראיון הראשון שלי ואני נרגשת. סליחה.‬
‫במה את עוסקת?‬
‫במשק בית.‬
‫ובאיזה בית עבדת לאחרונה?‬
‫סליחה?‬ ‫-את רואה? זו הייתה בדיחה.‬
‫בדיחה.‬
‫זה לא שאני לא מסוגל,‬ ‫אני פשוט לא אוהב את זה.‬
‫הבנת? אמרת שאת עובדת במשק בית,‬
‫אז תקעתי בדיחה.‬
‫״באיזה בית עבדת לאחרונה?״‬
‫ברור שזאת בדיחה.‬
‫אני יודע לספר בדיחות, אבל לא רוצה.‬
‫הבנתי.‬
‫בקושי, אבל הבנתי.‬
‫טוב, לא כל אחד חייב לאהוב בדיחות.‬
‫כל החיים מספרים לנו בדיחות. טמל, פדימה…‬
‫די כבר. זה לא מצחיק.‬
‫אף אחד לא צוחק. פדימה לא מצחיקה.‬
‫מי אלה?‬
‫פדימה, אדוני.‬
‫היא אשתו של טמל.‬
‫קורים להם דברים מצחיקים. אלה בדיחות.‬
‫למעשה, אנחנו מחפשים מזכירה מנוסה.‬
‫אני יודעת. ככה כתבתם בהבלטה במודעה,‬
‫באותיות גדולות כל כך שזה נראה כאילו‬
‫אתם פשוט מחפשים מישהי מנוסה,‬
‫שבמקרה היא גם מזכירה.‬
‫עלמתי, אני רואה שאת מתבדחת כל הזמן.‬
‫אני לא.‬ ‫-לא…‬
‫באמת שלא. סליחה אם זה נראה ככה.‬
‫אני אפילו חושבת על קרובי משפחה שמתו‬ ‫בשביל להיות רצינית יותר.‬
‫מתו? מי מת?‬
‫מתו. הלכו לעולמם.‬
‫אתה יודע, מתו.‬
‫עלמתי, יצאת מדעתך?‬
‫יש לי קצת ניסיון בטיפול פסיכולוגי.‬
‫אני ממליצה על זה.‬
‫ריפאתי ארבעה פסיכיאטרים.‬
‫אז את מצפה ממני להעסיק מישהי‬
‫שמדברת על זה שישיבה משפרת לה את הישבן,‬
‫שמקבלת טיפול פסיכולוגי,‬
‫שאין לה בכלל ניסיון,‬ ‫ואפילו לא יודעת להקליד?‬
‫זה מה שאת מצפה שאעשה?‬
‫כן.‬
‫את יכולה להתחיל מחר.‬
‫תודה רבה!‬
‫לא ייאמן.‬
‫הצלחת להצחיק אותי, לראשונה אחרי 15 שנה.‬ ‫זה היה צחוק, מה ששמעת עכשיו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הנה, שוב צחקתי.‬
‫שרירי הפנים שלי לא מתפקדים‬ ‫מפני שלא צחקתי שנים.‬
‫לכן אני…‬
‫אתה צודק. הלחיים שלך לא זזות בכלל.‬
‫רק תזיז את הלסת.‬
‫בדיוק, וקצת לצדדים.‬ ‫-לאיזה צד?‬
‫אתה יודע, לשניהם. או ככה…‬
‫אולי תוסיף את הקול בהמשך.‬
‫זה יבוא לך. פשוט…‬
‫קצת לצדדים.‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫אני לא אוהב דברים שאני לא מסוגל לעשות.‬
‫התחלתי לעבוד. הייתי עסוקה.‬
‫גם הסתדרתי עם כולם.‬
‫אבל בגלל הגורל ההפכפך שלי,‬ ‫הכול שוב השתבש.‬
‫מה קרה?‬ ‫-החברה זייפה דוחות יייצוא.‬
‫המשטרה פשטה על המשרד.‬
‫בעל העסק ברח.‬
‫שום דבר לא הלך לי.‬
‫אפשר לשאול שאלה אישית?‬
‫בטח.‬
‫התאהבת פעם?‬
‫זה לא עניינך,‬
‫אבל אענה לך.‬
‫הכרתי אותו בדיוק כשעמדתי לאבד תקווה.‬
‫עלמתי?‬
‫כן?‬ ‫-נפל לך תפוז.‬
‫תודה. תן לי אותו.‬
‫בבקשה.‬
‫בגלל החור בשקית, וכוח הכבידה…‬
‫כן, זו כנראה הסיבה.‬
‫הגורל רצה שהוא יהיה שלך. קח אותו.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אפשר לעזור לך בסחיבה?‬
‫אימא שלי הייתה רוצה שאגיד לך ״לא תודה״.‬
‫אבל…?‬ ‫-אבל כואבות לי הידיים.‬
‫אשמח שמישהו יציל אותי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-זה כבד מאוד?‬
‫ממש לא. הפעם נדאג שכלום לא ייפול.‬
‫יש לי הרגל טיפשי לנסות לנחש‬ ‫את השמות של אנשים שאני פוגשת.‬
‫אני גרועה בזה מאוד.‬
‫למשל, אתה נראה לי כמו ״טונה״ או ״אילהן״.‬
‫שמי דונדר.‬
‫נעים מאוד. אני טיז׳ן.‬ ‫-גם לי, העלמה טיז׳ן.‬
‫סתם, קוראים לי גולסרן.‬
‫אני לא נראית כמו טיז׳ן.‬
‫אני נראית כמו טיז׳ן? מה פתאום.‬
‫זהירות.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫תני לי את זה.‬
‫סליחה אם זה נראה מכוון.‬
‫זה לא כבד מדי, נכון?‬ ‫-ממש לא. זה בסדר.‬
‫אז כמה זה 28 כפול 41?‬
‫1,148.‬
‫איך אני אמור לדעת אם זה נכון?‬
‫תוציא עט ונייר ותחשב.‬
‫טוב.‬
‫איזה תפוז טיפשון.‬
‫הוא מצא חור בשקית, קפץ החוצה,‬
‫ואני מצאתי את אדון דונדר.‬
‫אבל למרבה הצער,‬ ‫בדיוק בחלק הכי טוב של השיחה,‬
‫הגענו לשכונה שלי.‬
‫פה עובר הגבול?‬
‫אולי כאן, אבל לא צעד אחד יותר.‬
‫צעד אחד?‬ ‫-כאן.‬
‫טוב.‬ ‫-זהו זה.‬
‫אם נמשיך, יכתבו עלינו במקומון.‬
‫״גולסרן נצפתה בחברת גבר נאה!״‬
‫זה היה מוזר, שאמרתי ככה שאתה נאה?‬
‫אתה יודע, אני לא כזאת יפה.‬
‫כלומר, יש בי משהו מושך.‬
‫או שלא? אני לא בטוחה.‬
‫כן.‬
‫לא הייתי רוצה להיקלע לאהבה נכזבת.‬
‫זה היה מוקדם מדי, מה?‬
‫אתה מאמין באהבה ממבט ראשון?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫אז השקיות…‬ ‫-כן, השקיות.‬
‫שכחתי מהן.‬
‫אני אקח…‬
‫בזהירות, יש חור.‬
‫זה עלול ליפול שוב.‬ ‫-טוב.‬
‫בבקשה. טוב.‬
‫זה שלי.‬
‫שמור לך אותו, אדון.‬
‫לקרוא לך ״אדון״?‬ ‫-לא.‬
‫אז שמור לך אותו.‬
‫בסדר.‬
‫אל תחצה את הגבול.‬
‫טוב. אני עוצר פה.‬
‫טוב.‬
‫כמה זה 95 כפול 42?‬
‫3,990.‬
‫טוב…‬
‫85 כפול 68?‬ ‫-5,780.‬
‫רק רגע.‬
‫הפעם הטעיתי אותך. תראי.‬
‫לא הטעית.‬
‫אתה כל פעם טועה בסיכום.‬ ‫שכחת לזכור את ה־2.‬
‫אז דברים שאני עושה אצלי בראש,‬ ‫אתה לא מצליח לעשות גם עם עט ונייר.‬
‫אני נכנע.‬
‫סליחה, מה אני יכול לעשות? זה…‬
‫אף פעם לא פגשתי אישה חכמה ממני.‬
‫חוכמה שלא שווה כלום.‬ ‫אני ממש לוח כפל על שתיים.‬
‫אז לא רק פגשת אישה חכמה ממך,‬
‫אתה גם מחזיק לה את היד.‬
‫אני יודע.‬
‫ראית פעם את הגחליליות?‬
‫בטח שראיתי.‬
‫היו הרבה כאלה בחצר שלנו, בזמנו.‬
‫אם מה שאתה אומר זה נכון,‬
‫לא התפוז הפגיש בינינו,‬ ‫אלא אלוהים בכבודו ובעצמו.‬
‫לפעמים היינו לוכדים אותן בצנצנות.‬
‫זה… חבל שעשית את זה. כן…‬
‫נראה לי שהתאהבנו. נכון?‬
‫אם אהבה זה לחשוב עליך בכל רגע…‬
‫אל תשאלי שאלות.‬
‫אני עסוק במחשבות עלייך.‬ ‫-יה! אני…‬
‫חשבתי שהשתגעת או משהו.‬
‫כן, התאהבנו.‬
‫שלושה שבועות לפני שאתה מתגייס.‬
‫כן.‬
‫לכמה זמן?‬
‫שנה וחצי.‬
‫כאילו…‬
‫אם אחשוב עליך עשר פעמים ביום,‬ ‫זה יהיה 5,400 פעמים ב־540 ימים.‬
‫זה המון.‬
‫המון.‬
‫אתה עושה את זה בכוונה?‬ ‫יכולת לסיים עוד קודם.‬
‫לא יודע. למדתי.‬
‫נכון שזה מושלם שבחיים שלנו…‬
‫שום דבר לא מושלם?‬
‫אני מקווה שאף אחת לא תנשק לך את היד.‬
‫ככה, אני מתכוונת.‬
‫גם אני.‬
‫ככה, אני מתכוון.‬
‫שנאכל?‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫אז אני משחררת.‬
‫טוב.‬ ‫-בוא נאכל.‬
‫כמה זה 73 כפול 64?‬
‫4,672.‬
‫את יודעת, יש הרבה גחליליות הערב.‬
‫אפשר לקרוא להן ״כוכבניות״.‬
‫כן.‬
‫קצת קריר. שלא תצטנני.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫לא, תתקרבי אליי.‬
‫איך אפשר להתקרב עוד יותר?‬
‫מתחת לזרוע שלי.‬
‫לא יהיה לך קר אם תשימי את הראש כאן.‬
‫אבל אם אעשה מה שאתה אומר…‬
‫מה הבעיה?‬
‫אני אהיה בזרועותיך.‬
‫בזרועותיי.‬ ‫-כן.‬
‫זה לא נהוג. כלומר…‬
‫״להיות בזרועותיו של מישהו״.‬
‫״ליפול בזרועותיו של מישהו״…‬
‫טוב.‬
‫אז אל תהיי בזרועותיי, אלא…‬
‫תניחי את הראש על החזה שלי.‬
‫״להניח ראש על החזה״. זה ניסוח יפה.‬
‫זה בסדר.‬
‫כלומר, אימא שלי הייתה רוצחת אותי‬ ‫אם הייתה רואה את זה, אבל…‬
‫אז קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫ככה.‬ ‫-ככה?‬
‫כן.‬ ‫-טוב. ואם אשב ככה…‬
‫ואז אולי אשים את היד כאן,‬ ‫ואז נהיה מחובקים.‬
‫אז בוא נעשה להן סימן.‬
‫השפתיים שלך חמימות מאוד.‬
‫מה?‬ ‫-כלום.‬
‫אז מה קרה?‬
‫הוא מת אחרי המכתב החמישי שלו.‬
‫הוא נורה ונהרג.‬
‫אל תהיה מופתע.‬
‫אנשים שאני אוהבת מתים בטרם עת.‬ ‫סוג של מסורת.‬
‫דונדר…‬
‫הרומן שלנו היה קצרצר אבל יפהפה.‬
‫זה כמו כשמשמיעים ברדיו‬ ‫שיר שאתה ממש אוהב,‬
‫אבל בדיוק כשאתה מגביר, הוא נגמר.‬
‫זה היה ממש ככה.‬
‫או שאולי זה היה רק סיפור חצי־כתוב‬
‫שנאלץ להספיק לחיים שלמים.‬
‫העמוד הזה באלבום שמור‬ ‫להיסטוריית מקלטי הטלוויזיה של המשפחה שלנו.‬
‫זו הייתה הטלוויזיה הראשונה שלנו.‬
‫זו הייתה הצבעונית הראשונה.‬
‫וזו הייתה הצבעונית האחרונה.‬
‫גולסרן!‬
‫זוזי, את מסתירה!‬ ‫-לא!‬
‫יא אללה!‬
‫די!‬
‫תפסיקי להרביץ לי!‬
‫תפסיקי להסתיר!‬
‫זוזי!‬ ‫-השואב לא עובד.‬
‫יא אללה…‬
‫הוא פשוט לא עובד.‬ ‫-גולסרן, זה לא זמן טוב.‬
‫זוזי!‬
‫תרימי את זה, אימא.‬
‫יא אללה…‬
‫שאבת פה?‬
‫כן.‬
‫5, 4, 3, 2, 1…‬
‫- שנה טובה -‬
‫ברוכים הבאים לקרקס‬ ‫שהוא טורקיה בשנת 2000.‬
‫- מלון סוג ב׳ -‬
‫בשנת 2000,‬
‫״אחוזת הקיסמאי״ הציעה חדרים להשכרה.‬
‫זה היה בית ההארחה של גולסרן.‬
‫- בית הארחה גולסרן -‬
‫הם לא פה.‬
‫שמש, גשם ועננים באותו זמן.‬
‫כאילו סוף העולם מתקרב.‬
‫גולסרן, זוזי. את מסתירה לנו.‬
‫ואתם, אנשים מקסימים,‬
‫שבוהים בקופסה הזאת כמהופנטים,‬
‫שממלאים את ראשיכם הריקים בשטויות האלה…‬
‫שלום!‬
‫אני רוצה לברך את כל הצופים,‬
‫כולל אימא שלי, מקרב לב.‬
‫אנו שוב כאן איתכם,‬
‫בתוכנית נוספת של אשפה המכונה ״בידור״.‬
‫שאללה ייתן לי סבלנות.‬
‫צאו מהבית שלי! הבן שלי חוזר מגרמניה!‬
‫שתוק כבר, למען השם.‬
‫היא צודקת.‬ ‫אנחנו בוהים במסך כמו מטומטמים כל ערב.‬
‫בני אדם נמשכים לאור. נכון, אימא?‬
‫או שזה חרק, או שזאת טלוויזיה.‬
‫גולסרן, תסתמי כבר. בשם אללה.‬
‫אני אחטוף התקף לב ואללה יעניש אותך.‬
‫דיברתי עם אבא על עניין הענישה הזה.‬
‫אני כבר נענשת, ואת העונש שלי.‬
‫את עדיין מדברת?‬
‫אימא, את בוהה בקופסה שמדברת כל היום.‬
‫לא הדיבורים מפריעים לך, אלא הדיבורים שלי.‬
‫גולסרן, תסתמי.‬
‫בשם אללה, תסתמי כבר.‬
‫ובכן, צופים יקרים,‬
‫על פי בקשתה של אמי, ובהיותי ילדה טובה,‬
‫אכבה כעת את מקור הרעש.‬
‫לילה טוב.‬
‫מה זה?‬ ‫-מה את עושה, גולסרן?‬
‫מצבך מחמיר מיום ליום!‬
‫גולסרן!‬
‫לאן את לוקחת את הטלוויזיה?‬
‫שקט ושלווה יעשו לנו טוב.‬
‫שאללה יעזור! גולסרן!‬
‫לעזאזל!‬ ‫-תחזירי אותה!‬
‫לאן את לוקחת אותה? שמישהו יעצור אותה!‬
‫אני נשבעת…‬
‫לעזאזל איתך, גולסרן!‬
‫מה זה פה, גברת?‬
‫מה אתם עושים מחוץ לאחוזה שלנו?‬
‫מי אמר שהיא שלכם?‬
‫הממשלה.‬ ‫-אל תתערבי.‬
‫איך אני יכולה להתערב,‬ ‫כשאתם פולשים לשטח שלי?‬
‫יש לי פתיל קצר.‬ ‫-באמת?‬
‫שלי קצר יותר.‬
‫קדימה, תסתלקו.‬ ‫-אל תיגעי בי.‬
‫לכו!‬ ‫-לא!‬
‫מה את מדברת? פה זה חניון.‬
‫איזה חניון? זאת האחוזה שלנו!‬
‫היא משוגעת.‬
‫היא מטורפת.‬
‫אני לא רוצה אתכם כאן.‬
‫הייתה לנו רק צורת בידור אחת,‬
‫והיא זרקה אותה!‬
‫הבן שלי חוזר הביתה מגרמניה. החוצה!‬
‫תסתום! מספיק כבר.‬
‫אני שמח שבאת.‬
‫בדיוק הסברתי את המצב לאמך המקסימה.‬
‫בני עומד לחזור מפרושטוק.‬
‫לכו.‬ ‫-נלך, אדון נווזאט. אל תדאג.‬
‫למה שנלך? זה הבית שלנו! שהוא ילך!‬
‫תעשי כאילו בשבילו, אימא.‬
‫אדון נווזאט, למה שלא תלך לחדר שלך?‬
‫בסדר, אלך. אבל אתם צריכים לעזוב.‬
‫בסדר.‬ ‫-בוא נלך.‬
‫מה קרה לבגדים שלך?‬
‫זה בסדר. הלכתי מכות.‬
‫הלכת מכות?‬ ‫-כן.‬
‫אל תגידי לי שנהיית אנרכיסטית כמו ולי.‬
‫נתתי לו כסף כדי שיקנה לי לחם.‬
‫הוא לא הביא לי לחם ולא עודף, הפרחח.‬
‫את חושבת שהוא התחיל לעשן?‬
‫מה ולי קשור לזה?‬
‫הלכתי מכות עם המאפיונרים מהחניון.‬
‫למה הלכת איתם מכות?‬
‫אין לנו מכונית אפילו.‬
‫הם כאן, מחוץ לבית שלנו.‬
‫נפרדתי פה מכולם.‬
‫מדודה שלי, מדוד שלי, מדוד הזים,‬
‫מאבא שלי…‬
‫העיר הזאת צפופה מדי, אימא.‬
‫נו?‬ ‫-היי!‬
‫אל תתחילי עם ה״נו״ שלך.‬ ‫-את…‬
‫אללה שלח לי אותך בתור עונש.‬
‫ידעתי ברגע שעזבת את הבחור המקסים…‬
‫אל תגידי את זה, אימא.‬
‫את לא יכולה לקרוא לגבר‬ ‫שמצחין מבשר ״מקסים״.‬
‫אני יכולה.‬ ‫-את לא!‬
‫אני כן, וזה מה שאעשה!‬
‫הוא היה מקסים, מקסים, מקסים!‬
‫את מוציאה אותי מדעתי.‬
‫אני? לא, את נולדת משוגעת.‬
‫אני לא משוגעת.‬ ‫-את כן.‬
‫אני לא!‬ ‫-את כן.‬
‫את משוגעת לגמרי,‬
‫כמו שהוא היה מקסים…‬ ‫-תסתמי כבר, אימא!‬
‫למה לי?‬
‫את מדברת לגחליליות כבר חמישים שנה.‬
‫את מאכילה אותן כבר חמישים שנה!‬
‫מה זה אם לא טירוף?‬
‫את…‬
‫אם היית אדם נורמלי,‬ ‫לא היינו מגיעות למצב הזה.‬
‫תראי אותנו, גולסרן!‬
‫תראי אותנו!‬
‫אני מבינה למה עזבת את הקצב,‬
‫אבל למה גירשת את הבחור מבייפזר ש…‬
‫בשם אללה, אל תתחילי שוב.‬
‫גם הוא היה מקסים.‬ ‫-די כבר!‬
‫אבל הוא היה ממש מקסים!‬
‫הכול בגלל הגחליליות.‬
‫לעזאזל הגחליליות האלה,‬
‫ולעזאזל את!‬
‫איפה יש עוד אדם שמדבר לגחליליות?‬
‫יש?‬ ‫-פעם היה!‬
‫דודה איזט ראתה אותן!‬
‫וגם דונדר!‬
‫אבא האמין לי!‬
‫אבל בגלל שנולדת עיוורת,‬
‫לא יכולת לראות אותן.‬
‫כל החיים את רק מתלוננת וממלמלת.‬
‫כלאת אותנו באומללות שלך.‬
‫אף פעם לא נישקת אותנו.‬ ‫אף פעם לא אהבת אותנו.‬
‫אף פעם לא אמרת לי שאת אוהבת אותי.‬ ‫אף לא פעם אחת.‬
‫אף פעם לא בכית.‬
‫אין לך דמעות, אימא.‬
‫אין לך לב.‬
‫לכן את מסרבת למות וזהו.‬
‫כולם מתו, אימא, אבל את נשארת.‬
‫את עומדת ומשגיחה על הכאב והסבל שלנו.‬
‫אני אוהבת אותך, אימא! מתי תמותי כבר?‬
‫אני אוהבת אותך! פשוט תמותי כבר, אימא!‬
‫אימא.‬
‫את ישנה?‬
‫אימא, את ישנה?‬
‫אפשר לשבת כאן?‬
‫אני אוהבת אותך, אימא. רק תישני.‬
‫אח… האימא היחידה בעולם שלא אוהבת נשיקות.‬
‫רק ככה יכולתי לנשק אותך.‬ ‫תמיד נישקתי אותך בסתר.‬
‫אני אוהבת אותך, אימא.‬
‫רק תישני.‬
‫אבדוק אם יש גחליליות ואז אחזור.‬
‫ראיתן פעם את הגחליליות?‬
‫גחליליות?‬ ‫-גחליליות?‬
‫ראית פעם את הגחליליות?‬ ‫-מה?‬
‫שלום לכולם.‬ ‫ברוכים הבאים לערוץ שלנו, ״אנחנו כישרונות״.‬
‫יש לי חדשות מדהימות בשבילכם השבוע.‬
‫הגברת גולסרן תדהים את כולנו‬
‫ביכולת שלה לכפול מספרים‬ ‫בני ארבע ספרות בראשה,‬
‫ללא עזרים כלשהם.‬
‫חשבנו שנופתע קצת ואז נלך, אבל נשארנו.‬
‫15,936,964.‬
‫4,156 כפול 3,529?‬ ‫-28,655,055.‬
‫- תודה שצפיתם! -‬
‫את מפורסמת עכשיו, גברת גולסרן.‬
‫את בין עשרת הנצפים ביותר.‬
‫בתגובות קוראים לך ״גברת איינשטיין״.‬
‫אולי נצלם עוד סרטון?‬
‫״גולסרן נגד איינשטיין״.‬
‫מה זה אמור להיות?‬
‫ככה איינשטיין עושה.‬
‫אה, נכון.‬
‫רעיון גרוע.‬
‫כולם מסתכלים עלייך, המומים.‬
‫מי יודע? אולי יהיו כאלה‬ ‫שיצליחו אפילו להבין אותך.‬
‫לא.‬
‫תמיד קל יותר להיות המום. קשה להבין.‬
‫זה הזמן להיפרד.‬
‫אני אמצא לעצמי מקום טוב,‬
‫ואערוך לוויה בודדה.‬
‫אקבור את כל מי שאני אוהבת.‬
‫רק אלוהים יודע מה יקרה בסוף…‬
‫אבל ההתחלה שייכת לנו.‬
‫מנורות רק פולטות אור,‬
‫אבל גחליליות מאירות.‬
‫טוב.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬