Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Mit keresünk itt egyáltalán? Nézz csak ránk!
A többi YouTuber ingyen lakik Alaçatiban,
sőt, még pénzt is kap érte.
És nézd, mi mit csinálunk!
Na, gyerünk!
Na és a videó?
Miután végeztünk, Samet.
Jól van. Készen állok.
Gyerünk! Kérlek, ne vesztegessünk időt!
- Gülseren asszony, mehetünk, ha kész. - Kezdhetjük.
Kérem, mutatkozzon be!
Hol hallott?
- Miről? - A különös képességemről.
- Ez a munkánk. - Jó válasz.
Nekem is van néha munkám.
Tényleg fejben szoroz négyjegyű számokat?
- Toll és papír nélkül? - Igen.
Csak a kezemet használom.
- Nem értem. - Meglepne, ha értené.
- Tisztelem a korát, de… - A koromat?
Mi a baj a korommal? Régiség vagyok?
Tudja, mit? Hívjon csak Gülserennek!
Mert ez a nevem. Gülseren vagyok.
Azt jelenti, „aki rózsát fektet”.
A „gül” a rózsa.
A csalogány kedvence. Lehet, hogy ismeri.
Gülseren asszony, ma be kell fejeznünk.
- Kezdjük, ha készen áll! - De sietős! Nem állok készen.
Még meg se mutattam az albumomat.
- Milyen albumot? - Várjon!
Hol is volt?
Ebben a kúriában születtem.
Ott találkoztam velük először.
Kikkel?
A szentjánosbogarakkal.
Minden jót!
CELÂL BAYAR AZ ORSZÁGOT JÁRJA
EGYRE BIZTOSABB TÖRÖKORSZÁG NATO-TAGSÁGA
November 7. szerda. A NATO-tagságunk egyre biztosabb…
VIZSGÁLAT INDUL A KOMMUNISTA PÁRT ELLEN MEMORANDUM A KÖZÉP-KELETI BÁZISRÓL
İZMİRI KOMMUNISTÁKAT TARTÓZTATTAK LE
Csupa arab csatorna. Nézze meg az ember!
Még egy!
Boldogan eladjátok az olajat az imperialistáknak.
Majd megkapjátok a magatokét.
Még egy.
Talán a hosszúhullámon lesz.
Szervusz!
Hé!
- Szevasz! - Szevasz!
Hagyd már a rádiót! Mit keresel?
A híreket.
Megvan.
Azt mondta, „Sztálin”. Hallottad? Egyesek mázlisták.
Ez az újságíró biztos saját szemével is látta.
Kétlem. Azt hiszem, aki látta, mind halott.
Ez meg mit jelent?
Miért hallgatod ezt? Megbolondultál? Tudsz oroszul?
Ez szovjet adó, Nazif.
Na és?
Török hazugságok helyett inkább oroszul hallgatom az igazságot.
Honnan tudod, hogy az orosz változat igaz?
Megőrültél? Allah, kérlek, válaszolj!
Miért az öcsém a legbolondabb a halandók között?
Mit vétett a családom?
Nazif, nem akarok vitatkozni.
Oroszul is vitatkozhatunk.
Se törökül, se oroszul nem tudsz.
- Elvtársovszki… - „Elvtársovszki?”
Dá!
Figyelj rám! Elég a kommunizmusból.
Halkabban! Mindenütt besúgók vannak.
Nem érdekel.
Én a Néppártot támogatom. Hangosan is beszélhetek.
- Bátyám! Testvérem! - Hé, emberek! Ez a fickó komcsi!
Fogd már be!
- Hagyd abba! - Komcsi!
- Ezzel ne viccelődj! - Ó, te…
- Istenem! - Hihetetlen.
Hagyd már abba!
Kövessük a proletariátust, mintha nem lenne jobb dolgunk?
Mit javasolsz? Áruljon mindenki somot?
A semmiért dolgoztál.
Csak hiszed. A som ígéretes.
- Tényleg? - Igen. Tartós.
Nem romlandó.
Most jó az élelmiszeriparban vállalkozni. Az emberek éhesek.
A te İsmet pasádnak köszönhetően.
Te hálátlan!
Nélküle halott lennél, nem éhes.
Ha nem kerüli el a háborút, már a fronton lennél.
- Szóval egyen mindenki somot? - Igen.
Az üzlethez bátorság kell, Hazım.
- A cukorról is ezt mondtad. - Igazam is volt.
Ha Kürşat nem hagyja idióta módra ott az árut,
hogy a mecsetbe menjen…
és ha nem esett volna épp akkor…
És ha nem olvasztja el a cukrot…
- Megütlek! - Jól van!
- Hazım! - İzzet?
Hazım, figyelj!
Ó, Nazif!
- İclal talán ma este szül. - Mi?
Megjöttek a fájdalmai. Hazım, hozd Sürmét, a bábát!
- Nem lehet. Gyűlésem van. - Milyen?
Mégis mit gondolsz?
- Megint forral valamit. - Ehhez te nem értesz, Izzet.
Mindjárt szülni fog. Menj!
Nem nagy ügy.
Fejlődő országokban is mindenki szül.
Hazım, menj a bábáért!
Aztán elmehetsz.
Nem lehet. Gyűlésem van.
Szalám alejkum, emberek.
Jó napot!
„Jó napot!” Ez meg mit jelentsen?
Allah nevében üdvözlöm, ő meg jónapotozik.
- A húgod szül. - Tényleg?
Isteni csoda, amit a halandók fel se tudnak fogni.
Az Úr életet lehel a kis magba.
Kürşat, hagyd abba! Csak szül.
Mondd meg neki,
hogy nem álltam szóba vele, és nem is fogok.
Allah, segíts!
Azt mondod, ateista vagy, aztán Allah segítségét kéred.
Mondtam, hogy szül. Valaki hozza a bábát!
Jaj, ne! A fájások.
Menjetek már érte!
- Menj te! - És te miért nem?
- Gyűlésem van. - Menj már!
- Gyerünk! - Kürşat! Hozd a bábát!
Hazım, menj a pokolba!
- Gyerünk! - Csak menj!
Már megint bűzlesz.
- Iszod azt a rózsavizet? - Hagyd abba!
- Te erkölcstelen pogány. - Menj!
- Elég! - Hitetlen.
Hazım Biröz?
Én lennék.
Jöjjön velem!
- Jó. - Kutassák át a helyet!
- Ne bámészkodjanak! - Segítek.
Akkoriban mindenhol razziáztak.
Bárokban, szervezetekben. Mindenkit letartóztattak.
ÚJ FEJEZET A KOMMUNISTA NYOMOZÁSBAN
Egy ilyen éjszakán születtem.
İzzet néni szerint akkor jelentek meg először a szentjánosbogarak.
Látott már szentjánosbogarakat?
Még nem.
Nem is fog. Nem hagyják.
Nem mindenki láthatja őket.
Nem értem.
Szerencséje van.
Magányos lenne, ha értené.
Időben jöttünk?
- Elkéstünk? - Nem, jöjjenek be!
Siessenek!
Minden rendben lesz.
Nyugalom, drágám. Semmi baj.
- Lélegezz! - Lélegezz!
Évek óta erre a napra várunk.
Már majdnem megvan.
Itt az első fotó a kis családunkról.
Mindjárt!
Kész.
Az édes lányomnak van egy fotója. Ugye?
Jó, Nazif, mikor fizet?
Ne legyen már olyan goromba! Legyen egy kis modora!
Hónapok óta nem fizetett.
Adtam egy zsák somot.
Nazif!
Mondtam, ne ejtsd ki előttem azt, hogy „som”.
Ne beszélj velem így mások előtt!
Ez volt az utolsó kép.
Sommal nem fizethetem ki a bérletet.
Akkor adja vissza! Hálátlan.
Ne beszélj már róla!
Lemondtál a köztisztviselői állásról, és nevetséges üzletbe kezdtél.
Őrületbe kergetsz.
Allah, adj türelmet!
Kérlek!
Ha befejeztétek a felesleges fotózást, hadd fektessem le!
Gyere ide! Ez az!
Te miért nem fotózkodsz soha, İzzet?
Te miért fényképezkedsz állandóan?
Nem akarom, hogy elfelejtsenek.
Én meg, hogy emlékezzenek.
Fejezzék már be!
Menjünk!
Na és?
Na és mi?
Hogy sikerült?
Micsoda?
- Csődbe mentél, ugye? - İclal!
Dehogyis. Mármint…
Nem igazán csődbe,
de tudod, a som…
Folyton kimondja. Megőrjítesz.
Hogy beszéljek a somról, ha nem mondhatom ki?
Elég, Nazif!
Volt egy vevő,
akinek az egész készletet el kellett volna vinnie.
Keletre vitte volna. Erzurumban hiánycikk a som.
A som sehol a világon nem hiánycikk.
Nem hagyod, hogy elmagyarázzam.
Szándékosan csinálod, hogy megőrjíts.
- Komolyan! - Elég. Szégyent hoztok ránk.
Nem én hozok ránk szégyent.
Na és?
Nazif? Nővérem?
- Szalám alejkum. - Álejkum szalám.
Isten nevében…
- Istenem! - A baba alszik!
- Üdvözöllek! - Köszönöm.
- Hol voltál? - Tényleg elmondjam?
Annyit mondhatok, hogy szinte lebegek
úgy 30, 35 centivel a föld felett.
Mi? Végre eljött?
Igen. El.
És amint megérkezett, elvitt bennünket a láthatárra.
A láthatárra? Kiről beszélsz?
Új imámot küldtek a mecsetünkbe.
Micsoda szent ember!
Olyan inspiráló! El se tudom mondani.
Gondolj bele! Az ima véget ért, de mindenki maradt.
Nyisd ki a boltot! A vevőről kérdeztelek.
Milyen vevő? A somra? Egy bogyót se vettek.
- Akkor végünk. - Pontosan.
- Micsoda rendetlenség! - Tedd ki!
Megőrülök.
Üdvözletem.
Én vagyok.
Hazım?
De jó, hogy visszajöttél!
- Üdvözöllek. - Szia.
Hála az égnek!
- Gyere ide! - Testvérem!
- Üdv. - Hála az égnek!
- Hogy van? - Jól.
- Üdv. - Köszi.
- Jó, hogy visszatértél, Hazım. - Köszönöm.
Nagyon lefogytál.
Tudod, milyen a börtön. De az ügyért elviseljük.
Hat hónap börtön se változtatta meg.
- Mondtál valamit? - Nem.
Csak magamban imádkozom.
- Jó. - Ugyan már!
Az öcsém kiszabadult. Ma rakiját iszunk.
- Igaz? - Persze.
Kürşat, vegyél rakiját és némi harapnivalót!
- Rajta! - Micsoda?
Rakiját?
Inkább megásom a saját síromat és belefekszem, Nazif.
Hűha! Ne beszélj így!
- Miért ne? - Nézd így a dolgot!
Ha megásod is a sírt, és belefekszel, ki fog eltemetni?
- Az ég szerelmére! - Csak most az egyszer.
Mi ez?
Már megint?
Hazım Biröz?
Én lennék.
Biztos úr, mi ez, az ég szerelmére?
- Ez biztos tévedés. - Várjon!
- Mi a vád? - Nazif.
Igyál rakiját a börtönben, te pogány!
- Biztos úr! - Várjon!
Ez nevetséges!
Hat hónaposan kezdett beszélni?
Több volt az annál. Be nem állt a szám.
És aztán?
Kétéves koromra írni-olvasni is tudtam.
És háromévesen számoltam.
Lehettem volna inkább hétköznapi idióta,
de nem.
Milyen volt az iskola?
Az emberek gonoszak abban a korban.
Vagy talán én voltam arrogáns. Nem tudom.
Mondd, Gülseren,
hogy hívjuk a földdarabot, amit három oldalról tenger határol?
Nem tudom. Ha rendőr lennék, „bekerítettnek” hívnám.
Csendet!
Jól van.
És ha minden oldalról tenger veszi körül?
Mondd a lehető legkomiszabb választ!
Azt szigetnek hívják. Nem kell huncutkodni.
Mivel próbálkozol?
A türelmemet próbálod?
Nem próbálok én semmit. Maga kérdezősködik állandóan.
A tanárok a háromszög belső szögeinek összegéről kérdeznek.
De engem egy ember belső szenvedésének az összege érdekel.
Például az öné.
Az egész iskola tudja, hogy megcsalja a férje.
Titokban sír a vécében a szünetben.
Miért teszi ezt önmagával?
Ne tegye!
Bennünket kérdezget itt, mert neki nem meri feltenni a kérdést.
Nálad pimaszabb, arrogánsabb,
rosszabb diákot még sose láttam.
Ezért bizottság elé kerülsz. Megfizetsz azért, hogy megsértettél.
Te…
démon!
Démon!
Csendet!
- Mihasznák! - Mi?
Azt mondtam elég a nevetésből!
Hányast kaptam?
Asszonyom…
Fáradjon be!
Hívatott, uram?
- Üdvözlöm, Nazif úr - Köszönöm.
Foglaljon helyet!
Kicsim!
Uram.
A földrajztanárnő, Mualla. A matematikatanárunk, Hurşit.
Örvendek.
Hamarosan mi örvendünk.
Tessék?
Az igazgató úr elmagyarázza. Mindjárt megérti.
Ha megbocsát.
Persze, uram.
Nazif úr,
hosszú karrierem volt,
és ez az egyik legfontosabb napja.
- A kollégáim is biztos így érzik. - Teljesen.
Mi a baj?
Tudja,
a reform óta nem történt olyan jó az oktatási rendszerünkkel,
mint most, mikor a lányát, Gülserent kizárjuk.
- Bravó, uram! Helyes döntés. - Bravó!
Várjon! Kizárják? Miért?
Hallják? Azt kérdi, miért.
Azt kérdi, miért!
Uram, a lánya neveletlen, lázadó és engedetlen.
A lánya barna!
- A lánya… - Tiszteletlen, szentségtelen!
Agresszív és rosszindulatú!
Gülseren, igazat mondanak?
Mit mondtak, apa? Nem…
Valami másra gondoltam.
Gülseren.
Tudod, hogy nem bírom sokáig hallgatni az embereket.
Nazif úr, kérem, menjenek el!
Tűnjenek az irodámból és az iskolámból!
Azt mondja, hallani sem bír bennünket. Hallották?
Ige. Kérem, higgadjon le, uram!
Ne haragudj, apa!
Nem mondok le a lányomról pár panasz miatt,
de tudnod kell, hogy ez nem mehet így tovább.
Valaki mindig basáskodik feletted.
A főnököd, a tanárod, talán a férjed is.
Meg kell tanulnod annyiban hagyni a dolgokat.
Fagyizhatunk?
Tökéletes.
Fagyival akarod megünnepelni, hogy kizártak?
Nem kell ünnepelnünk. Bánatból is ehetjük.
- Bánod? - Igen.
- Mennyire? - Nagyon.
Akkor miért fagyizzunk?
Akkor a legfinomabb, ha szomorú vagy.
- Fagyizunk? - Igen.
Vaníliásat!
Jó, vaníliásat.
Én szomorú apásat kérek.
Tessék!
- Mennyi lesz? - Fél líra.
Köszönöm.
Apa!
Az a legnagyobb ajándék, ha az apánk a legjobb barátunk.
A legjobb barátom volt.
Fagyit vett nekem, mikor kizártak a suliból.
A verésért anyám volt a felelős.
Allah veled büntet, igaz?
Te gézengúz!
- Anya, ne! - Most senki sem ment meg.
- Apa! - Kikészít ez a lány.
- Miért feleselsz a tanáraiddal? - Fuss!
Hogy mered kizáratni magad?
- Eressz! Megölöm! - Inkább engem üss!
- Én adtam neki életet, én is veszem el. - Bántod az önérzetét. Már fiatal nő.
Milyen önérzetet?
- Szégyent hoz ránk! - Lélegezz!
- Nem fogok! - Rajta!
Ki ez?
Egy szerencsétlen, aki feleségül akart venni.
Nem próbálkozott volna, ha tudja mi lesz belőle.
Mit szólsz, İclal? Nem olyan, mint egy herceg?
Nem tudom, Sürme. Nem vagyok benne biztos.
Herceg? Ő? A képből is látszik, hogy idióta.
Ne beszélj így!
Beypazarı legjobb családjából származik.
Ott mindenki ismeri a Tipiyanoğulları nevet.
- Azt mondod, jó család? - Persze. Kereskedők.
A nagyapja vitte Beypazarıba az első villát. Előtte kézzel ettek.
Szóval ezért híresek. Ők találták fel a villát.
Ne beszélj így!
Villával kezdték, és nagy vagyont szereztek.
Nagy vállalkozás lett.
Előbb kanalak, aztán szűrők, sziták… Nagy vállalkozás lett.
Szóval konyhai kellékeket árulnak. Érdekes.
Gratulálok, İclal! Szerencsés vagy.
Feltalálók gazdag családjába kerül a lányod.
Hétvégére meglesz.
- Most hétvégére? - Mi?
Gyorsan akarják. Hamar vissza akarnak menni.
Száll az idő. Gyorsan felnőnek! Csak nemrég segítettem a világra.
Persze, Sürme, hiszen te voltál a bába.
Persze, hogy a világra segítetted.
Szóval Beypazarıba viszik Gülserent?
Úgy fest.
Nem akadályozhatod meg.
Mindig kirepülnek, amikor eljön az idő.
Minek örül annyira?
Mintha őt döntenék ágyba.
- Hallgass! - Mi van?
Megjöttem.
Nicsak, a környék pletykafészke,
mindenki bábája, Sürme.
Üdvözlöm! Kezét csókolom.
Mikor jött? Kiszámolom, mikor megy el.
Hallgass!
Jó, anya.
Mi a legújabb pletyka, asszonyom?
Először hadd mondjam el a környék legújabb eseményét!
Kedvességből.
Láttam, ahogy a lánya Abdinak a boltosnak mutogatta a mellét.
- Micsoda? - De ne féljen!
- Tetszett neki a látvány. - Micsoda?
- Különben nem tapizta volna. - Mi?
Gülseren!
Aztán lementek a pincébe. Szerintem a többit is látni akarta.
Te jó ég!
- Segítsetek! - Jaj, ne!
- Oda a jó hírnevünk! - Sürme!
- Saliha! - A maga hírneve a pincében van.
Jaj! Saliha!
Jaj, ne!
Hadd igyak teát!
Legszívesebben megölnélek.
- Muszáj lesz. - Nem.
Mit vétettem? Nem az én mellem volt.
- Még beszél! Ne segíts neki! - Hallgass!
- Elég volt! - Nyugodj meg!
Hogy mersz így beszélni?
Elment az eszed?
Most találtam ki.
Csak hogy megszabadítsalak tőle.
Micsoda? Hazugság volt?
Nem egészen.
- Nem tetszett neki cici. - Esküszöm…
Mi a közös a tehénben és Salihában?
- Mi az? - Mindkettőnek a lába között van a cicije.
Ellátom a bajod, ha még egyszer kimondod, hogy „cici”.
- Cici. - Nagyon jó!
Gyűlölöm. Csak pletykál.
Bravó, İzzet!
Csak bátorítsd ezt a neveletlent!
Ugyan már!
Minek a lámpa? Nappal van.
Rájöttem, hogy beszéljek a szentjánosbogarakkal.
Nénikém, mindig táncolnak, ha villantok.
Allah, hozd meg végre a lányom eszét!
Születése óta a szentjánosbogarakról beszél.
Nem beszélhetsz szentjánosbogarakkal.
Miért? Van, aki kutyákkal beszélget, van, aki virágokkal.
Ti meg néha Sürmével.
Egyáltalán miről?
Ez jó kérdés.
Téged kérdezett.
Biztosan rólam.
Mit, mondtak, nénikém?
Anya, mit?
Semmit!
- Csak… - Csak mi?
Gülseren, valaki megkéri a kezed.
A kezem?
Miért tennék?
Miért?
Hogy feleségül vegyen.
Ezt meg hogy érted?
Valaki eljön, és azt mondja:
„Elnézést a zavarásért, de a fiunk felnőtt korba lépett,
és sajnos nincs lányunk, akit ágyba vihetne,
hát, ha önnek van egy felesleges…”
- Ez lesz? - Esküszöm, a lányom megőrült.
Beszélni se lehet vele.
Micsoda? Hát nem vicces, anya?
Az ég szerelmére, kérhetsz cukrot, sót a szomszédtól,
de lányt?
Gülseren, a családja nagyon gazdag.
Samanpazarı legjobb családja.
- Beypazarı. - Igen. Beypazarı.
Ők hozták ide az első kanalat és szitát.
Szitát?
- Vagy villát? - És aztán feltalálták a szitát.
Miről beszélsz?
Komolyan ez lesz?
Gülseren, felnőttél. Ideje férjhez menned.
Mit szólsz?
Mit szólhatnék?
A család döntött. Nem vitatkozhatok.
Komolyan mondod, Gülseren?
Bravó, Gülseren. Gratulálok!
Okos lány vagy.
Fel kell készülnöm.
Bravó!
Gülseren, ez komoly?
Bízd rám, nénikém!
Megoldom.
Itt vannak. Kelj fel, Nazif!
Kelj fel! Siess!
- Vedd fel a zakód! Ne vacakolj! - Jól van.
Lassabban!
Hol van?
Ez az! Allah nevében! Gyerünk!
Lassan! Gombold be a zakódat!
Kit keresnek?
Ugye, engem?
- Tessék? - Csak vicceltem.
- Üdvözletem! - Üdvözlöm önöket!
- Jó estét! - Üdvözlöm önöket.
- Jó estét! - Üdvözletem!
Üdvözöllek, fiam!
Gyere be, fiam!
Isten hozta önöket!
Foglaljanak helyet!
- Ismét üdvözlöm. - Köszönjük.
Maytap, láttad a komódot?
Mesés!
- Ezek elég ritkák. - Valóban?
Eperfa?
- Tessék? - A komód. Eperfa?
Nem is tudom.
Nézze meg közelebbről!
Hátha van rajta eper.
Ha nincs, akkor nem eperfa.
- Gülseren. - Én is szeretlek, anya.
Üljünk le!
- Kérem! - Üljünk le!
- Foglalj helyet, fiam! - Ezt elviszem.
- Elviszem. - İzzet.
Szóljon, ha eladná! Sokat ér.
Persze. Kérem.
Mutatkozzunk be, Kafur!
Sürmével, egy közeli barátunkkal,
a minap arról beszélgettünk,
hogy a fiunk megnősülhetne már.
- Aztán… - Segítséget kértünk.
Kérdeztük, hol találunk lányt.
Mivel bába,
természetesen tudja, hol van jó holmi.
Szóval arról beszéltünk, hogy a fiunk megnősülhetne…
Elnézést, van neve is?
Folyton „fiunknak” hívja.
Van neve, vagy adjunk neki egyet?
Persze, hogy van neve.
A nevem Servet. A középső nevem…
Mi is a középső nevem?
- Bekir, drágám! - Miket beszélsz?
Bekir. Hidd el!
Nem Bekir. M-mel kezdődött.
Ugye, apa?
Honnan tudnám? Csak Suatnak hívlak.
Ez igaz.
Nos…
Kit érdekel a keresztnév? A vezetéknév a fontos.
A külföldiek mindig a vezetéknevükön szólítják egymást.
- Nem igaz, Gaffur úr? - Kafur.
Hogy hívják?
- Nazif, uram. - Ez az!
- Micsoda? - A középső nevem Nazif.
Vagy valami ilyesmi.
Fiam, a középső neved Bekir.
Mennyibe került ez a kanapé, Kazım úr?
- Nazif. - Szép. Olcsón vette.
Nem azt kérdeztem. Micsoda fajankó!
Tessék?
Mondom, ha „Nazif” az ára, olcsón vette.
Manapság egy centtel se lenne olcsóbb a „Mahmutnál”.
Nem.
Kazımnak szólított,
hát kiigazítottam, Gavur úr.
Kafur.
Ez nevetséges, anya!
Az apa neve.
- Mit mondtam? - Nos!
Hagyhatnánk már a neveket?
Elegem van belőlük.
- Ki az az Elegem? - A férjem.
Gülseren!
Tessék.
- Drágám? Gülseren? - Micsoda hülye kérdés!
Apa, ez nem ember. Ez egy tárgy.
Talán szekrény.
Mehtap asszony, mennyibe került a szekrénye?
Nem Mehtap, kedvesem. Maytap.
Tudom. De szerintem ronda a neve, hát kijavítottam.
Gülseren, főzz kávét a vendégeinknek!
Jó. Ezt itt hagyom.
- Térjünk a tárgyra, Kafur? - Rendben.
Jó, Maytap.
Rendben.
Nos Rüstem úr,
a házasság egy vállalkozás, akárcsak az üzleti vállalkozás.
A „vállalkozás” szó is ebből származik.
Aki jól befektet,
biztos jó profitot élvez.
De megbízható helyről kell szerezi az árut.
Ha mondjuk ócska lányt kerít egy gyatra családból,
mi történik? Veszít. Igaz?
- Igen. Ugye, szívem? - Miről beszél ez a marha?
Csitt, İzzet!
Akkor a nyakán marad az áru és nem jön vevő.
Mihez kezd akkor vele? Igaz?
Például itt ez a szőnyeg…
De micsoda szőnyeg!
Ezt nézd meg!
Nem perzsa?
Igen, ez antik perzsa szőnyeg. Örökség a férjem nagyapjától.
Abdulaziz szultán adta neki. Ő volt a szultán fogpiszkálósa.
A mije?
Nem szívesen emlegetjük, de…
Rokonságban állunk a szultáni családdal.
Akkoriban,
ha megakadt valami a szultán fogai közt,
a férjem nagyapját hívták.
Hogy kivegye?
Pontosan.
Figyelembe véve, mennyi húst evett a szultán akkoriban…
Tessék, a kávé.
- Jaj, kicsim! - Tessék!
Köszönöm.
Ha több habot szeretne,
bele kell köpnöm.
Csak viccelt.
- Tessék. - Csak vicc volt.
- Apa! - Ügyes kislány!
Ne tévessze meg, hogy lánynak szólít!
- Már nő vagyok. - Drágám!
Ezért csodálom ezeket az embereket, apa.
Manapság egy családnak se kellene elvált asszony.
- Elvált asszony? - Micsoda?
Nem szóltak? Már kétszer voltam férjnél.
Miket beszélsz, Gülseren?
Tayfun úr, ne hallgasson rá!
Túl izgatott.
Kafur, asszonyom!
Elnézést, hogy a szavába vágok,
de mikor másodszor házasodtam, még az első férjemmel voltam.
Mondtam is Salihnak:
„Salih, ez a nászutunk,
és még imádom Bedrit, hívjuk meg őt is! Nagy szobát bérelünk.”
Akkoriban szerettem meztelenül fényképezkedni.
Mondtam, hívjuk meg Bedrit, hogy lefényképezkedhessünk.
El ne ájulj, anya! Most jön a legjobb.
Belelendültem.
A nászutunkon a szobánkba kísértek,
erre megjelenik az exem, Fuat.
Salih felesége voltam,
még mindig szerettem Bedrit, de azért Fuatot is.
Nazif, öld meg!
Állj fel, Kafur!
Ne vegyék komolyan! Csak viccel.
Ez botrány.
- Gyere, Servet! - Miért adott Allah ilyen gyereket?
Ne elájuldozz a vendégek előtt!
Perverzek!
- Drágám. - És ez nem lehet eperfa.
Csak tölgyfa, Tezcan úr.
Nazif, uram!
Még hogy Nazif? Egy Şabant sem ér.
Elég volt ebből! Nem adom a lányom. Távozzanak!
Jut eszembe, az utolsó fiúmat Şabannak hívták.
- Hallgass! - Nem hallották. De kár!
- Megölöm! - Állj meg!
- Anya, állj le! Apa! - Ne merj megállítani!
Én adtam neki életet, én is veszem el tőle.
- Az ég szerelmére, ülj le! - Miért?
- Eressz! - Minden rendben. Nyugodj meg!
Semmi baj.
Muharrem.
Végre! A középső nevem Muharrem.
Takarodj, te bohóc!
Allahra esküszöm…
- Semmi baj, drágám. - Megölöm!
- Engedj el! - Sziasztok!
Ölelés nem lesz? Most szabadultam.
Ne féljetek! Nem visznek vissza. Ezúttal felmentettek.
- Egy pillanat! - Megölöm! Eresszetek!
- Ülj le! - Engedj el!
- Lélegezz! - Mi történt?
Ne törődj vele!
Anyáddal döntöttünk.
Vagy tanulsz, vagy férjhez mész.
Mindkettőt nem lehet?
Hogy járnál órákra egy babával?
Mindkettő nem megy.
Büntetés, hogy nő vagyok?
Jaj, kicsim!
Apu!
Bármi lehetnél, ha nem lázonganál annyit.
De senki sem nevet, apa.
Ha viccelek,
a gyerekek nevetnek, de a tanárok nem.
Szívem, tanuld meg nem megnevettetni az embereket!
Nem lehet egyszerre szórakozni és tanulni?
Kislányom! Fogalmam sincs.
Ebben az országban azt büntetik, aki intelligens.
Imádjuk a komolyságot.
Gyökerestül kiirtjuk az örömöt.
Szeretlek, apa.
- Ó, apu! - Ó, Gülseren!
Apa, látod őket?
Miket?
A szentjánosbogarakat.
Persze, hogy látom.
Ez az én apám!
De sokan vannak!
Látod? Nézd őket!
- Szeretlek, apa. - Szeretlek.
Szegény anyám egy hétre ágynak esett.
Egy ideig szóba sem állt velünk.
Otthon mindenki azt hitte, megbolondultam.
Kürşat bácsi jól tudta, ki gyógyíthat meg.
Nézzétek!
Nyugalom! Üljetek le!
Allah óvjon bennünket!
Ez marhaság! Nem őrült meg.
- De őrületbe kergeted, ha így folytatod. - İzzet, ebbe ne ártsd bele magad!
Kezdhetjük. Gyere ide!
- Köpj, drágám! - Tessék?
Köpj a tálba, drágám!
- Nem, anya. - Gülseren!
- Nem. - Ne dühítsd fel a hodzsát!
- Köpj már! - Mindenki szeme láttára?
A hodzsa mondta.
- Az ég szerelmére! - Nézd!
A testnedved összekeveredik a vízzel,
és abból megtudjuk,
hol rejtőzik a dzsinn a testedben.
Az iszlámban nincs ilyen gyakorlat.
İzzet, kérlek, hallgass!
Betéve ismerem a Koránt. Nincs benne ilyen.
- Hülyeségeket beszél. - Köpj, drágám!
- Köpj, Gülseren! - Jól van.
Megteszem.
- Rajta! - Sokat!
Kergesd ki a dzsinnt!
Mi van?
- Nem bírom tovább. - Menj csak!
- Nézzétek! - Mindjárt elhányom magam.
Nézd a sötét sarkokat!
Jelentősen eltorzultak a mentális képességeid.
És ha a szentjánosbogarak a dzsinn látható megnyilvánulásai?
Hát persze, hogy azok.
Tűzből vannak.
- Szegény lány. - Allah óvjon!
Allah!
- Érzek valamit. - Gülseren?
- Gülseren. - A hodzsának igaza van.
Suttognak nekem.
- Mit mondanak? - Hívnak.
Jövök!
A hodzsa? Igen, itt van.
A tál?
A tál kell nekik.
Tessék.
Igen?
Azt nem tehetem.
Uram, azt akarják…
Az istenit! Miféle ember vagy?
Gülseren!
Kapjátok el! Én…
Nem térsz észhez.
Esküszöm, így senki sem vesz feleségül.
A legjobb hodzsát hoztam. Mit tehetnék még?
Száz helyre vittelek. Megtettem, amit tudtam.
- Az ég szerelmére! - Mi? Neked semmi se tetszik.
Apa, hogy vagy?
- Szarul. - Miért? Mi történt?
Befuccsolt a sóüzlet.
Só? Milyen só?
Ellenezted a somot, hát mindenünket sóba fektettem.
Na és?
A teherautónk a tengerbe zuhant.
A tengerbe?
Hogy lehet valaki ilyen balszerencsés?
Na és?
Ha még egyszer azt mondod, „na és”, belehalok.
Semmink sem maradt.
- Na és? - Hagyd már abba!
Vége. Le vagyunk égve.
Hála neked, Nazif. Szép volt.
A tengerbe zuhant. Mit tehettem volna?
Nazif, ha mostantól még egyszer szóba hozod a somot, a sót vagy a cukrot,
elválok tőled.
Add ide! Elegem van ebből.
Az ég szerelmére!
Mostantól csak a lisztet emlegesd!
Apa ekkor összeroppant. Addig mindig reménykedett,
hogy jó kereskedő lesz, és újra talpra állunk.
De nem sikerült.
Apám álmai aznap elolvadtak a sóval a tengerben.
Sajtos szendvicset készítettem.
Szeretlek, apa.
Bár a régi önmagam lennék!
Az nem hagyta volna, hogy ezt tegye veled.
A régi önmagad vagy, apa. Ne aggódj!
Nem, drágám.
Már csak a régi önmagam árnyéka vagyok.
- Rakiját ittál? - Csitt!
- Próbálok elmondani valamit. - Rendben.
Nézd, drágám!
Az ember valóra akarja váltani az álmait.
Különben csak fél ember.
Nekem nem megy a vállalkozás.
Csak a közszolgálathoz értek.
Az az átkozott Şahin átvert a sommal.
El akarom adni a kúriát, hogy vehessünk egy lakást.
De nem tudom rávenni anyádat.
Azt mondja, itt akar meghalni.
Úgy tűnik, a nagy szultán fogpiszkálósának a leszármazottai
nem élhetnek egy lakásban.
Apa, figyelj!
Te vagy az egyetlen apám.
Te vagy a hősöm.
Jaj, kicsim!
Azt akarom mondani…
bocsáss meg, drágám.
Apám jó életet biztosított nekem.
De én nem tudtam ennél jobbat adni neked.
Ne igyál rakiját!
Komor vagy tőle.
Magába zárkózott, aztán már ki se jött a szobájából.
És aztán sok hosszú, komor, rakijás este után…
Egy szerdai napon ismertem meg a magányt.
Látta már közelről?
Ezt hogy érti?
Én igen.
Nem olyan, amilyennek leírják. Azt hittem, durvább lesz.
Durvább? Hogy érti?
Egyszerűen tudtam.
Már nem tudom, de akkor tudtam.
Nem meglepő, hogy szerdán történt.
Mert szerdán reggel mindig magányosabb vagyok.
Pontosan a hét közepén, cél nélkül.
Egyedül.
Allah akaratából.
Allah, adj neki egészséget!
Kérlek, mentsd meg!
Nazif?
Hazım, nem lélegzik.
- Hívd az orvost! - Jó.
Nazif?
- Nazif! - Nazif?
- Nazif.
Nazif?
Ma nem lesznek szentjánosbogarak.
Nem szeretik a lámpákat.
Azt mondták, túl fényesek.
Úgy senki se látja őket.
Igazuk van.
Drágám…
most elmegyek.
Miattam mész el, ugye?
Mert bolond vagyok.
De igyekszem. Megjavulok.
A szentjánosbogarakkal is szakítok.
Nem vagy bolond.
Néha nehéz okosnak lenni.
Apa, te vagy az egyetlen barátom.
Nem maradhatsz?
Még egy kicsit. Utána elmehetünk együtt.
Mennem kell, Gülseren.
De tudod, hogy mindig veled leszek.
Ezt komolyan mondom.
Mindig a szívedben és az elmédben leszek.
És ha az elmédben vagyok, veled vagyok, ugye?
Figyelj csak!
Fogd fel így!
Mi lenne, ha veled lennék,
de nem a szívedben?
Apa!
Nos…
Mennem kell.
Nagyon szeretlek.
Apa…
Allah…
beszédem van veled.
De lehetne törökül? Arabul nem tudok.
De te vagy az istenünk, szerintem minden nyelvet értesz.
Arról akarok beszélni, ahogy elvitted az apámat.
Remélem, nem gond.
Mert hallom, nem szívesen beszélsz az ilyesmiről.
De…
Nem gondolod, hogy elsietted?
Szerintem maradhatott volna még egy kicsit.
Biztosan megvolt rá az okod.
Isten útjai kifürkészhetetlenek. Ezt mondják.
Tudod, hányan beszélnek a nevedben?
Biztos tudod, de…
Vigyázz rá, jó?
Nem megy neki az üzletelés.
Ő mást állít, de…
Ne bízz rá vállalkozást!
Jó köztisztviselő. Ültesd íróasztal mellé!
Bocsánat. Belebeszélek a dolgodba.
Nagyon jó ember volt.
Biztos a mennybe küldöd,
vagyis soha többé nem látom.
Mert, amint tudod, őrült vagyok.
Valószínűleg nem jutok a mennybe.
Bocsánat, a tárgyra térek.
De utoljára meg kell kérdeznem valamit.
Tudom, megharagszol,
de meg kell kérdeznem.
Mit csináljak én most?
Nazif!
Allah nyugosztalja!
Apám halála után minden rosszra fordult.
Aztán eljött március 12.
A 70-es évek, a belviszály.
Mondanom sem kell, Hazım bácsi megint börtönben volt.
ÚJ, 9 LÉPÉSES TERV A MAGÁNISKOLÁKNAK
A KORMÁNY MEGÍGÉRTE A TÁBORNOKOKNAK, HOGY LEMOND
És persze a néhai kúriából
"régi faház” lett.
DEMOKRATIKUS EGYETEMEK
FÜGGETLENSÉG ÉS DEMOKRÁCIA
Küzdjetek együtt a fasizmus ellen!
Küzdjetek együtt…
Testvér testvér ellen harcolt.
Mi meglepőbb, ha valaki megöli a testvérét,
vagy ha megöl egy idegent, akit még sose látott?
LETARTÓZTATTÁK A RENDŐRÖKKEL ÖSSZECSAPÓ FŐISKOLÁSOKAT
- Ki ez? - Veli.
Tudja, nincs ahhoz fogható, mint ha hiszünk valamiben.
És mindig érdemesebb valami jövedelmezőben hinni.
De Veli nem azt tette. Jó ember!
Miért menne a politikába az, aki nem ért az üzlethez, igaz?
Mit csináltok itt már megint?
Nem rongáltátok már eleget ezt a falat?
- Tűnjetek innen! - Jól van asszonyom. Semmi baj.
De baj van! Tönkretettétek. Menjetek!
- Jó. - Vigyétek ezt a szemetet!
Még hogy ti mentitek meg az országot. Kuss! Ne feleseljetek!
Őrületbe kergettek.
Amit a szovjetek Afganisztánban tettek, az megszállás.
Erre nincs más szó.
A belső dinamikájuk igényt támasztott, és a szovjetek teljesítették.
Miket beszélsz?
Az afgánok azt kérték, hogy mindenütt tankok és bombák legyenek?
Szocializmust kértek.
Ha kapitalizmust kértek volna, az USA tankokat küld?
- Kiforgatod. - Szektariánus vagy.
A megközelítésed nem tudományos.
Figyu!
Kértek somot?
Mi van?
- Kérsz somot? - Nem, Gülseren. Köszi.
Megharagudtok, ha azt mondom, semmi közötök Afganisztánhoz?
- Miről beszélsz? - Pontosan erről.
Jobb dolgod is van, Veli.
Hagyj békén, Nuran!
- Szia, Gülseren! - Mi újság, Veli?
- Nuran, kérsz somot? - Nem, köszi.
- Most mi lesz? - „Le a…”
Segít, ha bemázolod a falunkat?
Nem tudom. De ártani nem árt.
Ezért pénzt fogok szedni.
Ellenzitek a reklámot, de mást se csináltok.
A „megváltás” 50 líra. A „nép megváltása” 100.
Ha sokan használják a falat, meggazdagszom.
Semmit se kapsz. A fal mától köztulajdon.
Tényleg? Én vagyok a köz, de senki sem szólt.
Neked hála egy Camus-regényben élek.
Ha érted az utalást.
Mikor végzel? Megígérted, hogy moziba megyünk.
Látod, hogy dolgom van.
Melyik filmre?
Ayhan Işıkére.
Yylmaz Güneyére.
- Nem játszanak egy filmben? - Güney az ügyért él.
- A másik csak színész. - De múlt héten már láttuk.
De nem értetted meg.
Hogy értetem volna? Nem hagytad, hogy nézzem.
Nuran, hagyd abba! Elolvastad a könyvet, amit adtam?
Gülseren, gyere be! Miért beszélsz anarchistákkal?
Anarchisták? Veli és Nuran az.
Ó, Veli?
İclal néni.
Veli, miért rongálod a falunkat?
Szólok anyádnak.
Én meg szólok Hazımnak.
Maga egy neves forradalmár sógornője.
- Maga nem ilyen. - Hallgass!
Pár éve még rövidnadrágban futkároztál.
Mikor nőttél fel annyira, hogy feleselj?
- Asszonyom… - Gyere, Veli!
Beszélgetek vele!
Fiam, nézd! Ebből csak bajod lesz. Gyerek vagy még.
Ne csináld ezt! Gondolj a szüleidre!
Ráadásul szörnyen néz ki a fal.
Minden nap új röhejes szlogennel ébredünk.
A múltkor azt írták, hogy „A homár megfizet.”
Nevetséges.
Hóhért írunk. Csak valami fasiszta átpingálta.
- Gülseren… - Csak köhögtem.
- Tényleg! - Te tetted, ugye?
- Nem csoda, hogy bolondnak hívnak. - Veli!
Veli, fogd ezt! Hozz két kenyeret!
- Rajta! - Dolgom van.
Ám legyen, Veli! És még ti mondjátok, hogy támogatjátok az embereket.
Hát én emberként kenyeret kértem.
Mi lett a támogatásunkkal, hogy kenyérhez jussunk?
- Jól van. Mennyit hozzak? - Kettőt, jól átsütve.
Başak boltjából.
- Nem, ő fasiszta. - De jó kenyere van.
És mitől lenne fasiszta? Csak dadog. Bolond vagy.
A dadogás nem zárja ki a fasizmust.
Fasiszta. Tudjuk. Figyelmeztettük.
Addig nem dadogott. Biztos megijedt.
Micsoda viselkedés! Te gazember!
Menj kenyérért!
- Siess! - Fogd meg! Mindjárt jövök.
- Szóval. İclal néni… - Igen?
- Vehetek egy csomag cigit? -Tessék? Nem dohányzunk.
Tényleg? Akkor csak mi szívjuk el.
Te gazember! Na jó.
De csak olcsót.
Birinci veszek.
Allah nevére! Olcsót mondtam, ez meg Birincit akar.
Fura ország ez. Még az olcsónak is puccos neve van.
Te mindent tudsz, ugye? Az ég szerelmére!
Befejezem, különben sose készülünk el.
„Le…”
„Le a…”
- Hogy van az a szlogen? - Nem tudom.
Lehet fasizmus vagy imperializmus.
Hagyj neki helyet, Veli majd odaírja.
„Le az …izmussal.”
Zseniális ötlet.
- Kérsz somot? - Nem, kösz.
Veli?
Veli!
İzzet néni pár év múlva férjhez ment.
Nekem nem jött be az elrendezett házasság, de neki igen.
Ne szomorkodj!
Antep nincs olyan messze.
Meglátogatlak.
Mindenki elmegy.
Mindenki, akit szeretek.
Gülseren, vigyázz magadra, jó?
Gyere ide!
- Látom, végül férjhez ment. - Igen.
1980-ban.
Csak egy kis nyugdíj maradt, meg pár zsák som.
Kezdett anyám idegeire menni.
Férjhez kellett mennem. Nyolc és fél hónapig tartott a házasságom.
Látta volna anyám arcát, mikor visszatértem!
Én láttam, és röhejes volt.
Gülseren?
Ez meg mi?
Nem is üdvözölsz, anya?
Válaszolj!
Ez egy bőrönd.
- És a férjed? - Nem fért bele.
A szentjánosbogarak miatt, ugye?
Nem, anya.
Rájött, hogy bolond vagy, és kirúgott?
- Tévedsz. - Akkor mi történt?
Megvert.
Na és?
- Ezt meg hogy érted? - Nem nagy ügy.
Azért nem kell elhagyni.
Biztos azért tángált el, mert rájött, hogy bolond vagy.
Nem, anya.
Sadrit az dühítette fel, hogy tudok ezt-azt.
Összefoglalom a házasságunkat egy mondatban:
„Azt hiszed, mindent tudsz, Gülseren!”
Tegnap a pénzügyeinket intézte,
és hat órán át nem tudta összeszorozni a 25-öt 56-tal.
Izzadt, meg minden. Majd belehalt.
Hát mondtam neki, hogy 1400.
- Na és? - Ez hiba volt.
Előbb megköszönte.
Mondtam, hogy nem kell, elvégre ez semmiség.
- Erre összevesztünk. - Na és?
Azt mondta, hülyének nézem, és azt hiszem, mindent tudok.
- Nélküle éhen halnék. - Na és?
Aztán még mondott valamit,
de nem hallottam, mert akkor már ütlegelt.
Azt hiszem, téged emlegetett.
Na és?
Milyen „na és”?
Mindig ezt mondod. Ez nem elég indok?
- Ezért hagytad el? - Esküszöm, anya…
Sírba viszel.
„Nem nagy ügy, Gülseren.
Ezért szakítasz vele? Ezért hagytad el?
Nem nagy ügy. Csak egy kis feleséggyilkosság.”
Ne légy nevetséges, nem haltál meg. Na és hogy végződött?
Emlékszel, mit mondott apa?
- Mit? - Hogy sírba viszed a na éssel.
És meghalt. Nekem kegyelmezz, jó?
Az ég szerelmére, ne kertelj már!
Válaszolj! Mondd el!
- Mit? - Hogy ért véget?
Úgy, hogy elhagytam Sadrit,
mert már nem bírtam a hús szagát.
A mi szagát?
Bűzlött a nyers hústól.
Gülseren, megőrültél?
Elvégre hentes! Naná, hogy hússzaga van.
Az ég szerelmére!
- Olyan elbűvölő… - Anya!
Ne hívd elbűvölőnek!
Hívd, akárminek! Oldalasnak, báránytökének, bárminek.
- Csak elbűvölőnek ne! - Gülseren…
Anya!
Allah…
Mintha nem egy nyelven beszélnék.
Allah, segíts, hogy ne őrüljek meg!
Csak nem a hentes felesége?
Volt felesége.
Micsoda? Komolyan?
Igen.
Teát?
Persze. Mi történt?
Bácsikám,
anyának már elmondtam. Nem akarom megismételni.
Száz évig erről fog beszélni, úgyhogy megtudod.
Igen.
Mostanság már nem tartóztatnak le?
Átvertem őket. Álnéven írom a cikkeimet.
De közel a cél.
Ha Allah is úgy akarja, a forradalom győzni fog.
Ha Allah is úgy akarja.
- Úgy értem, remélhetőleg. - És Allah a remény forrása?
- Tudod… - Igen?
Azt hittem, elégettétek a könyveimet, mikor letartóztattak.
- Aztán rájöttem… - Biztonságban vannak.
- De İclal egy zsába tette és… - Nekem adta.
Aztán levettem a borítókat, és Kürşat bácsi borítóit tettem rájuk.
Ennek úgy örülök!
Kérdeznék valamit.
Igen?
Az én könyveim lapjaival mi lett?
Egy másik komcsi borítóit tetted rájuk?
Én is örömmel látlak.
Ha nem olvastam volna a könyveket, és nem jövök rá, hogy fura a tartalmuk…
- Meglep, hogy elolvasta. - …megmérgezett volna a kommunizmus.
Allahnak hála, míg Sayyid Qutb, tanításait olvastam,
meglepett, hogy állandóan Marx Károlyt emlegeti, és rájöttem,
hogy valami nem stimmel.
Ne nevess!
- Gülseren. - Igen?
Sayyid bin Zerdich munkája is
A töke átkozott borítója alatt szenved?
Sayyid bin Zerdich?
Mi a gond? Véletlenül elolvastál pár rendes könyvet.
Sayyid Qutb munkája talán nem az,
de A töke Max Károlytól igen?
Marx, nem Max. És tőke, nem töke.
- Műveletlen! - Hallgass!
Kürşat bácsinak már megvan a véleménye, és csak ahhoz illő könyveket olvas.
Nem azért olvas, hogy újat tanuljon, hanem hogy igazolja, amit már tud.
Látod, Kürşat? Jól mondta.
De Hazım, te is ugyanazt csinálod.
Látod, Hazım? Jól mondta.
Azt mondod, olyan vagyok, mint ez az bunkó?
Engem dühít, hogy egy hitetlenhez hasonlít.
Tűnj innen!
Allah akaratából távozom.
Te bigott.
Szégyelld magad!
Csak a sorrendről beszéltem. Előbb tanulni kell, aztán megérteni…
Nem süllyedek olyan mélyre, hogy egy hentes exfeleségét hallgassam.
1938-ban kezdtem írni.
Rövid történeteket…
Gülseren.
Nagyon fájt?
Mi?
Amikor megvert. Jól vagy?
Jól vagyok, anya.
Ne aggódj!
Csak kíváncsi vagyok, de mondd az igazat!
A szentjánosbogarak miatt, ugye?
Anya, kérlek!
Aznap éjjel…
azon a furcsa szeptemberi éjszakán nem tudtam aludni.
Mintha az éjszaka belém kúszott volna, mint egy kígyó.
Nem jó jel.
- Hazım bácsi? Mi… - Csitt! Segíts!
Mi történt?
Jön a junta.
- Most mihez kezdesz? - Nem tudom.
Nincs más választásom, mint menekülni.
Gyerünk!
Ne félj!
Ez a zűr nem tart soká. Pár nap múlva visszajövök.
Hazım? Gülseren? Mi történik?
Mégis mi történne?
Puccs történt, hála a sógorodnak.
- Mi van? - Itt van a junta.
- Az meg ki? Miért jön ilyen későn? - Nem érek rá.
Megyek. Viszlát!
- Hova mész? - Nem árulhatom el.
Az ég szerelmére!
Vigyázz anyádra!
Tudod, hogy szeretlek.
Jó lány vagy.
Hova mész? Azt hittem, elkezdődött a forradalom.
Elmenekülsz, amint meglátod bátor katonáinkat?
Lássuk, el tudsz-e bújni!
- Menj Moszkvába! - Menj a pokolba!
Megmérgezted a talajt.
Törökország szent népe,
a Török Fegyveres Erők úgy döntöttek,
hogy teljesítik a törvényből eredő kötelességüket,
és magukhoz vették a hatalmat, hogy megvédjék a nemzetet…
Anya?
Milyen csodás hang!
Szeparatista…
Ez a béke hangja.
Allah akaratából végre békében alhatunk.
Ez meg ki? Remélem, semmi rossz.
- Mi ez? - Allahnak hála itt vannak.
- Kürşat Tümer. -Tanúskodjak?
Ön Kürşat Tümer?
- Igen, de… - Vigyétek!
Uram, ez valami tévedés.
- Ne ellenkezzen! - Uram, mit csinál?
İclal! Elég!
Kürşat!
Muszlim vagyok! Hű az államhoz!
Kürşat!
- Allah! - Kürşat!
- Az ég szerelmére! - Mit tett? Hová viszik?
Ez valami félreértés.
A képviselők és szenátorok, akiknek a népet kellett volna védeniük…
BETILTOTTÁK A POLITIKAI PÁRTOKAT
…tétlenül nézték az eseményeket, anélkül, hogy vállalták volna a felelősséget,
csak hogy védjék az érdekeiket és a hatalmukat.
A BEVÁNDORLÓK IS RÉSZESÜLNEK A MARSHALL-TERVBŐL
MÉG MINDIG VIZSGÁLAT FOLYIK A BALOLDAL ELLEN
Ez a képeslapot két év múlva küldte a bácsikám Stockholmból.
A havas északról.
Egy menekülés tragikus története.
Egy száműzöttnek…
még az otthoni börtön is hiányzik.
Kürşat bácsi más ember lett, mikre kiszabadult.
Hallgatag lett.
Hónapokig olvasott és imádkozott a szobájában.
Hova mész, Kürşat?
Megkeresem Allahot.
Egyedül.
És hogy fogod csinálni?
Gülseren.
Allah oltalmazzon!
Megtalálod Allahot.
Már keresni is gyönyörű.
A nyolcvanas évekre
egyedül maradtunk anyámmal a kúriában.
Itt munkában vagyok a kollégáimmal.
Tehát munkába állt.
Pénzt akartam keresni,
és megszabadulni anyám zaklatásától.
Talán bedőltem az egyik akkor divatos „gazdagodj meg gyorsan” tervnek.
Kapcsolatba akartam kerülni a körülöttem zajló élettel.
Még ki is sminkeltem magam.
Ki az?
Elmondhatnám, de úgysem ismer.
Akár be is tessékelhet.
Fáradjon be!
Jó napot.
- Gülseren Biröz. - Somer Yoğurtçuoğlu.
Örvendek!
Határozottan „Somer", nem "Soner”.
Máris ideges vagyok öntől.
Mert valamikor tévedésből mindenki Sonernek szólítja.
- Szeretne leülni? - Igen.
Ugyanúgy szeretek ülni, mint bárki más.
Néha le is fekszem.
- Mégsem ült le. - Igaz.
Csak…
Nem hiszem, hogy van nemzet, amelyik ennyire szeret ülni.
Ugye?
Mindenütt ülünk. Látogatóba is azért járunk, hogy leülhessünk.
Külföldön azt kérdik valakitől, hol él.
Mi azt kérdezzük, hol ül.
Imádunk ülni. Vajon miért?
Talán ezért a fenekünk a legfejlettebb testrészünk.
Azt hiszem.
De mi lenne, ha felállnánk, és…
Fenék?
Igen.
Nem az enyém. Bocsánat. Általánosságban beszéltem.
Mivel állandóan ülünk, a fenék…
Csak arra kértem, hogy üljön le,
nem arra, hogy a fenékről beszéljen.
Az idegességtől beszélek olyan sokat.
A hirdetés miatt jöttem. látom, titkárnőt keres.
Ha még nem foglalt az állás, jelentkeznék.
- Ismeri az írógépet? - Igen, írásra használják.
Úgy értem, képes használni?
Értem. Nem.
De ha ad egy esélyt,
hamarosan a lábujjammal is megtanulok gépelni.
Viccelek. Az nem menne.
Nézze, hölgyem! Nem szeretem a vicceket.
Nem emlékszem, hogy középiskola óta szándékosan viccelődtem volna.
Nem viccelek. Nem szeretem a vicceket. Nem nevetek mások viccein.
Nem érdekel, hogyan öntött Nasreddin Hodja joghurtot a tóba.
Nem próbáltam vicces lenni, csak butácska voltam.
Mint mondtam, ez az első interjúm. Izgulok. Bocsánat.
Mivel foglalkozik?
- Háziasszony vagyok. - Melyik háznál volt alkalmazásban?
- Tessék? - Látja, vicceltem.
Igen.
Nem, mintha nem menne, csak nem szeretem.
Azt mondta, háziasszony,
és elsütöttem egy viccet.
„Melyik háznál.” Ez nyilvánvalóan vicc.
Tehát tudok viccelni, csak nem szeretek.
Értem.
Időbe telt, de értem.
Nem mindenkinek kell viccelődnie.
Mi éveken át viccelődtünk. Temel, Fadime…
Elég. Ez nem vicces.
Senki sem nevet. Fadime nem vicces.
Azok kik?
Fadime, uram.
Temel felesége.
Vicces dolgok történnek velük. Ezért viccek.
Valójában tapasztalt titkárnőt keresünk.
Tudom. A hirdetésben olyan nagy betűvel volt a „tapasztalt”, hogy úgy tűnt,
bármilyen tapasztalat megfelel, csak az illető legyen titkár is.
Úgy tűnik, még mindig viccelődik.
- Dehogy! - Ne!
Tényleg nem. Sajnálom, ha úgy tűnt.
A halott rokonaimra gondolok, hogy komolyabb legyek.
Halott? Ki halott?
Aki, élettelen.
Tudja, halott.
Maga megőrült?
Van tapasztalatom a pszichológiai kezelés terén.
Ajánlani tudom.
Négy pszichiátert meggyógyítottam.
Olyasvalakit vegyek fel,
aki arról beszél, hogy üléssel kell javítani a feneket,
aki pszichológiai kezelést kap,
akinek nincs tapasztalata, és gépelni sem tud?
Igen.
Holnap kezdhet.
Köszönöm szépen.
Hihetetlen!
Tizenöt éve először valaki megnevettetett.
Ez most nevetés volt.
- Igen? - Igen.
Látja, megint nevettem.
Nem működnek az arcizmaim, mert évek óta nem nevettem.
Ezért…
Igaza van. Egyáltalán nem mozog az arca.
Csak leereszkedik az állkapcsa.
Pontosan. Egy kicsit oldalra.
- Még. - Melyik oldalra?
Mindkettőre. Vagy így.
Később hangot is adhat hozzá. Megy az magától, csak…
egy kicsit oldalra.
Nem megy.
Nem szeretem, ami nem megy.
Munkába álltam.
És mindenkivel jól kijöttem.
De a sors nem kegyelmezett, megint minden rosszra fordult.
- Mi történt? - A cég hamisította az exportjelentéseket.
A rendőrség razziázott az irodában.
Az igazi tulaj elmenekült.
Nekem semmi se sikerül.
- Kérdezhetek valami személyeset? - Rendben.
Volt valaha szerelmes?
Ahhoz semmi köze, de válaszolok.
Akkor találkoztam vele, mikor már lemondtam a reményről.
Kisasszony?
- Igen? - Elejtett egy narancsot.
Köszönöm. Átveszem.
Tessék.
Lyukas a táska, és a gravitáció…
Igen, az lehet az oka.
A sors önnek szánta. Tartsa meg!
- Köszönöm. - Szívesen.
Segíthetek a táskákkal?
Anyám örülne, ha elutasítanám.
- De? - De fáj a kezem.
Örülnék, ha valaki megmentene.
- Így. - Nem túl nehéz?
Egyáltalán nem. Ezúttal vigyázzunk rájuk!
Buta szokásom, hogy megpróbálom kitalálni az emberek nevét.
Elég béna vagyok benne.
Például ön Tunának vagy İlhannak tűnik.
A nevem Dündar.
- Örvendek. Tijen vagyok. - Örvendek, Tijen kisasszony.
Vicceltem. Gülseren vagyok.
Nem úgy nézek ki, mint egy Tijen. Vagy igen? Biztosan nem.
- Óvatosan! - Jól vagyok.
Ezt átveszem.
Elnézést, ha szándékosnak tűnt.
- Ugye, nem túl nehéz? - Egyáltalán nem.
- Akkor mennyi 28-szor 41? - 1148.
- Honnan tudjam, hogy helyes-e? - Fogjon tollat, papírt és számolja ki!
Igaz.
Micsoda buta narancs, ugye?
Talált egy lyukat a táskán, kiesett,
és megtalálta Dündar urat.
De sajnos, a beszélgetés legjobb részénél megérkezünk a negyedembe.
Itt a határ?
Inkább itt, de egy lépéssel se tovább.
- Eggyel se? - Itt.
- Rendben. - Jól van, ez az.
Ha tovább jön, híre megy.
„Gülserent egy jóképű úriemberrel látták!”
Fura volt, hogy jóképűnek hívtam?
Én nem vagyok túl szép.
Bár azért van némi vonzerőm.
Van? Nem is tudom.
Van.
Nem akarok viszonzatlan szerelemtől szenvedni.
Elhamarkodtam, ugye?
Hisz a szerelemben első látásra?
Igen.
Ó, tényleg?
- Akkor a táska… - Igen.
- El is felejtettem! - Igen.
- Átveszem. - Óvatosan, lyukas.
- Megint kieshet. - Jó.
Tessék. Rendben. Ez az enyém.
Tartsa meg!
- Magázzam? - Ne!
Akkor tartsd meg!
Jól van.
Át ne lépj a határon!
Jó, itt megállok.
Rendben.
- És mennyi 95-ször 42? - 3990.
Jó….
- És 85-ször 68? - 5780.
Egy pillanat.
Ezúttal elkaplak. Nézd!
Nem.
Elrontottad az összeadást. Nem vitted át a kettőt.
Neked papíron se megy az, amit én fejben csinálok.
Feladom.
Sajnálom, de mit tegyek? Még…
Még sosem találkoztam intelligensebb nővel.
Aminek semmi haszna. Élő számológép vagyok.
Szóval nem csak intelligensebb nővel találkoztál,
de a kezét is fogod.
Tudom.
Láttál már szentjánosbogarakat?
Persze.
Elég sok volt az udvarunkban, a régi háznál.
Ha igaz, amit mondasz,
nem a narancs hozott össze bennünket, hanem maga Allah.
Néha üvegekbe gyűjtöttük őket.
Bár ne tettétek volna!
Ugye, egymásba szerettünk?
Ha az a szerelem, hogy mindig rág gondolok…
Ne kérdezz!
- Elfoglal, hogy rád gondolok. - Ugyan, csak…
Azt hittem, haragszol.
Igen, egymásba szerettünk.
Három héttel azelőtt, hogy berukkolsz.
Igen.
- Mennyi időre is? - Tizennyolc hónapra.
Akkor…
Ha naponta tízszer gondolok rád, az 5400 lesz 540 alatt.
Elég sok.
Bizony.
Szándékosan csinálod ezt? Korábban is berukkolhattál volna.
Nem lehetett. Tanultam.
Hát nem tökéletes, hogy az életünkben…
semmi sem tökéletes?
Remélem, senki sem csókol neked kezet.
Mármint úgy.
Én is.
Mármint úgy.
Eszünk?
Jó, akkor elengedem.
- Jó. - Együnk!
Mennyi 73-szor 64?
4672.
Sok szentjánosbogár van itt ma este.
Csillagbogaraknak is hívhatnánk őket.
Valóban.
Nyirkos a levegő. Meg ne fázz!
Jól vagyok.
Gyere közelebb!
Hogy jöhetnék még közelebb?
Mondjuk, a karom alá.
Ha ide teszed a fejed, nem fogsz fázni.
De ha megteszem, amit mondasz…
Mi a baj?
A karjaiban feküdnék.
- A karjaimban. - Igen.
Az huncut. Úgy értem…
„Valaki karjában fekszik.”
„Valaki karjaiban találják.”
Jó.
Akkor ne feküdj a karjaimban, de…
Tedd a fejed a keblemre!
„A fejed valaki keblére tenni.” Szép megfogalmazás.
Úgy jó lesz.
Anyám még mindig megölne, ha látna, de…
- Gyere már! - Jó.
- Így. - Így?
- Igen. - Jó. És ha így ülök…
És így teszem a karom, akkor ölelkezünk.
Akkor adjuk meg a jelet!
Nagyon meleg az ajkad.
- Tessék? - Semmi.
Aztán mi történt?
Az ötödik levele után meghalt.
- Tűzharcban lőtték le. - Ó.
Ne lepődjön meg!
Korán halnak, akiket szeretek. Mintha hagyomány lenne.
Dündar…
Rövid, de gyönyörű történet volt.
Mint mikor talál a rádióban egy dalt, ami tetszik,
de amint odakapcsol, véget ér.
Ez pont olyan volt.
Vagy talán ezért szólhatott egy befejezetlen történet
egy egész életre.
Ezt az oldalt a családunk tévéinek tartottuk fenn.
Ez volt az első tévénk.
Ez az első színes?
Ez meg az utolsó színes.
Gülseren!
- Menj az útból! Nem látom! - Ne!
Az ég szerelmére!
Hagyd abba!
Anya, ne üss!
El az útból!
- Menj előlem! - Nem működik a porszívó.
Az ég szerelmére!
- Nem megy. - Gülseren, ne most!
Menj arrébb!
Emeld fel, anya!
Az ég szerelmére!
Itt is felporszívózol?
Ott már kész.
Öt, négy, három, kettő, egy!
BOLDOG ÚJÉVET 2000!
Üdvözöljük e cirkuszban, Törökországban 2000-ben.
MÁSODOSZTÁLYÚ HOTEL
2000-re
A Fogpiszkálós Kúriáját szobánként bérbe adtuk.
Addigra Bolond Gülseren Vendégháza lett.
GÜLSEREN VENDÉGHÁZA
Helló, Televole!
Nincsenek itt.
Egyszerre napos, esős és felhős az idő.
Mintha a világvége jönne.
Bolondozzunk!
Ez az interjú túl komoly.
Gülseren, menj arrébb! Látni akarjuk.
És benneteket, kedves emberek,
akik úgy bámultok ebbe a dobozba, mint akiket elbűvöltek,
akik ezzel a szennyel töltitek ki a fejetekben lévő űrt.
Üdvözöllek!
Hadd köszöntsem nézőinket,
kezdve az anyámmal,
akit szívem mélyéből szeretek.
Újra itt vagyunk előttetek
újabb, szórakoztatásnak titulált degenerációval.
Adj türelmet, Allah!
Menjenek a házamból! A fiam hazajön Németországból.
Hallgasson már el!
Bár igaza van. Minden este bambán bámuljuk.
Az embereket vonzza a fény. Ugye, anya?
Kit egy rovar, kit egy tévé.
Gülseren, hallgass már el!
Frászt kapok és Allah megbüntet érte.
Apával beszéltünk a büntetésről.
Már megkaptam a büntetésem. Te vagy az.
Még mindig beszélsz?
Anya, egész nap egy beszélő dobozt bámulsz.
Neked nem a beszéld számít, csak ha én beszélek.
Gülseren, hallgass már el!
Kedves nézőink,
engedve anyám akaratának, mert jó lány vagyok,
kikapcsolom a legnagyobb zajforrást.
Jó éjt!
- Mi a fene? - Mit csinálsz, Gülseren?
Minden nap rosszabb vagy.
Gülseren!
Hova viszed a tévét?
Jót tesz nekünk egy kis csend.
Allah segítsen! Gülseren!
- A mindenit! - Hozd vissza!
Hova viszed? Állítások már meg!
Esküszöm…
Légy átkozott, Gülseren!
PARKOLÓ
Mi a fene, asszonyom?
Mit keres a kúriánk előtt?
Ki mondta, hogy a magáé?
- A kormány - Törődjön a maga dolgával!
Hogy tehetném, ha bitorolja a tulajdonomat?
- Indulatos vagyok. - Tényleg?
Én még inkább.
- Menjen innen! - Ne érjen hozzám!
- Menjen! - Nem.
Miket beszél? Ez parkoló.
- Milyen parkoló? Ez a házunk. - Hívjatok segítséget!
Bolond.
Elmebeteg.
Menjetek el innen!
Csak egyfajta szórakozásunk volt,
azt is eldobta.
Hazajön a fiam Németországból. Menjetek el!
Hallgass! Elég ebből.
Örülök, hogy itt van.
Elmagyaráztam a helyzetet az édesanyjának.
A fiam hazajön Frühstückből.
- Menjenek el! - Jó, Nevzat úr. Ne féljen!
Miért mennénk el? Ez a mi házunk. Menjen ő!
Tégy úgy, mintha belemennél!
Nevzat úr, menjen a szobájába!
Jó, de maguk menjenek el!
- Jól van. - Menjünk!
Mi történt a ruháddal?
Semmiség. Verekedtem.
- Verekedtél? - Igen.
Ne mondd, hogy olyan anarchista lettél, mint Veli!
Pénzt adtam neki, hogy kenyeret vegyen.
Az a gazember se a kenyeret, se a visszajárót nem hozta el.
Szerinted rászokott a cigire?
Mi köze ehhez Velinek?
A parkolós huligánokkal verekedtem.
Miért?
Nincs is autónk.
A házunk előtt vannak.
Már mindenkitől elbúcsúztam.
A nénikémtől, a bácsikámtól,
apámtól…
Túl zsúfolt ez a város.
- Na és? - Hé!
- Ne naésezz megint! - Te…
Allah veled büntet.
Azóta tudom, hogy elhagytad azt az elbűvölő…
Ne mondd, már!
Nem mondhatod valakire, hogy elbűvölő, ha hústól bűzlik.
- De mondhatom. - Nem!
De mondom.
Elbűvölő volt, elbűvölő!
Megbolondulok tőled.
Tőlem? Nem. Bolondnak születtél.
- Nem vagyok bolond. - Az vagy.
- Nem vagyok! - Az vagy.
Teljesen őrült vagy,
- ő meg elbűvölő volt… - Fogd már be!
Miért?
Ötven éve szentjánosbogarakkal beszélsz.
Ötven éve eteted őket.
Mi az, ha nem őrület?
Te…
Ha normális lennél, nem így végeztük volna.
Nézz ránk, Gülseren!
Nézz csak ránk!
Ha már elhagytad a hentest,
miért kellett elüldözni azt a beypazari gyereket is…
Jaj, ne kezdd már!
- Az is elbűvölő volt. - Ne hajtogasd már!
De az volt. Nagyon elbűvölő.
A szentjánosbogarak miatt van.
A pokolba a szentjánosbogarakkal,
és veled is!
Van még valaki, aki a szentjánosbogarakkal beszél?
- Van? - Volt!
İzzet néni látta őket.
Dündar is!
Apa hitt nekem!
De mivel te vakon születtél,
nem láttad őket.
Egész életedben zsémbelődtél.
Ridegségbe zártál bennünket.
Sose csókoltál meg, sose szerettél.
Egyszer se mondtad, hogy szeretsz.
Nem sírtál.
Nincsenek könnyeid, anya.
Szíved sincs.
Ezért nem halsz meg.
Mindenki meghalt, anya. De te maradsz.
Őrzöd a fájdalmainkat és a szenvedésünket.
Szeretlek, anya! Miért nem halsz már meg?
Szeretlek! Csak halj már meg, anya!
Anya!
Alszol?
Anya, alszol?
Leülhetek?
Szeretlek, anya. Aludj csak!
Az egyetlen anya a világon, aki nem szereti a csókot.
Csak így tudtalak megcsókolni. Mindig titokban.
Szeretlek, anya.
Aludj csak!
Megnézem a szentjánosbogarakat és jövök.
- Láttatok már szentjánosbogarakat? - Szentjánosbogarakat?
- Láttál már szentjánosbogarakat? - Tessék?
Üdvözlöm nézőinket tehetségkutató műsorunkban.
E héten is elképesztő híreim vannak.
Gülseren mindenkit ámulatba ejt azzal,
hogy fejben szoroz össze négyjegyű számokat.
A tervezettnél tovább maradtunk nála.
15 936 964.
- 4156-szor 3529? - 28 655 555.
KÖSZÖNJÜK, HOGY MEGNÉZTED! FELIRATKOZÁS
Híres lett, Gülseren.
Bekerült az első tízbe.
Einsteinnek hívják a kommentekben.
Talán felvehetnénk még egy videót?
„Gülseren Einstein ellen.”
- Ezt meg mi volt? - Einstein csinál így.
Ó, tényleg!
Rossz ötlet volt.
Ámulatba ejti az embereket.
Ki tudja, egyesek talán meg is értik.
Nem.
Ámulni mindig könnyebb, mint megérteni.
Ideje elbúcsúzni.
Keresek magamnak egy jó helyet,
és tartok egy egyszemélyes temetést.
Mindenkit eltemetek, akit szeretek.
Csak Allah tudja, mit hoz a vég,
de a kezdet a miénk.
A lámpák csak fényt bocsátanak ki,
de a szentjánosbogarak megvilágítanak.
Jól van.
A feliratot fordította: Sóki Tibor