Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Ce naiba căutăm aici? Uită-te la noi!
‎Ceilalți Youtuberi stau în Alaçati ‎pe gratis,
‎și uite ce facem noi.
‎Să plecăm odată!
‎Și filmul?
‎După ce termină filmările.
‎Bine. Sunt pregătit.
‎Haide, să nu pierdem vremea.
‎Dnă Gülseren, putem începe.
‎Sunt gata când sunteți voi gata.
‎Bine. Vă rog să vă prezentați.
‎- De unde ați auzit? ‎- Poftim?
‎Despre abilitățile mele deosebite.
‎- Cu asta ne ocupăm, doamnă. ‎- Bun răspuns!
‎Și eu mă pricep la diverse chestii.
‎Chiar puteți face înmulțiri ‎cu numere de patru cifre în minte?
‎- Fără pix și foaie? ‎- Da.
‎Folosesc doar dosul palmei.
‎- Nu înțeleg. ‎- Aș fi surprinsă.
‎- Vă respect vârsta, dar… ‎- Vârsta mea?
‎Ce-i cu vârsta mea? Sunt vreo relicvă?
‎Știi ce? Ar trebui să-mi spui Gülseren.
‎Așa mă cheamă, Gülseren.
‎„Gülseren” înseamnă cineva ‎care cultivă trandafiri.
‎„Gül” e „ trandafir”.
‎E cunoscut ‎drept preferatul privighetorilor, nu știi?
‎Dnă Gülseren, trebuie să terminăm azi.
‎- Să începem. ‎- Nu te pripi.
‎Nu sunt pregătită.
‎Nici nu v-am arătat albumul.
‎- Care album? ‎- Stai așa.
‎Unde era?
‎M-am născut în vila asta.
‎- Aici i-am întâlnit pentru prima dată. ‎- Pe cine?
‎Pe licurici.
‎Aveți grijă.
‎CELÂL BAYAR ESTE ÎN TURNEU
‎TURCIA E LA UN PAS DE INTRAREA ÎN NATO
‎Azi, în 7 noiembrie, miercuri, ‎suntem la un pas de a intra în NATO.
‎PARTIDUL COMUNIST SUB INVESTIGAȚIE
‎MEMORANDUM PRIVIND ORIENTUL MIJLOCIU
‎COMUNIST DIN IZMIR PUS SUB AREST
‎Doar posturi arabe, fir-ar!
‎Încă unul.
‎Le vindeți petrol imperialiștilor. ‎O să primiți ce vi se cuvine!
‎Încă unul.
‎Poate pe unde lungi.
‎Salut!
‎Auzi?
‎- Salut! ‎- Salut!
‎Nu mai umbla la aparat. Ce cauți?
‎Știrile.
‎Așa!
‎A zis „Stalin”. Ai auzit? ‎Ce norocoși sunt unii!
‎Pariez că reporterul l-a văzut ‎cu ochii lui.
‎Nu prea cred. ‎Cei care l-au văzut probabil sunt morți.
‎Cum adică?
‎De ce asculți asta? Știi rusă?
‎E un post radio din URSS.
‎Și?
‎Decât să ascult minciuni în turcă, ‎prefer să aud adevărul în rusă.
‎De unde știi că rușii spun adevărul?
‎Ești dus cu pluta? Spune-mi, Doamne!
‎De ce e fratele meu ‎cel mai nerod om din lume?
‎Cu ce Ți-a greșit familia noastră?
‎Nazif, nu vreau să ne certăm.
‎Ne putem certa în rusă, dacă vrei.
‎Oricum nu înțelegi ‎niciuna dintre limbile astea.
‎- „Camaradovschi…” ‎- Ce?
‎Da, da.
‎Ascultă-mă! Lasă comunismul!
‎- Mai încet, sunt informatori peste tot. ‎- Nu-mi pasă.
‎Eu susțin Partidul Republican.
‎- Frate… ‎- Oameni buni, avem un comunist aici!
‎Gata, încetează!
‎- Nu e de glumă cu asta. ‎- Frățioare…
‎- Doamne! ‎- Incredibil!
‎Bine. Încetează!
‎Ar trebui să ascultăm proletariatul, ‎de parcă n-avem ce face?
‎Ar trebui să vindem toți sălcioară?
‎Lucrezi pe nimic.
‎Așa crezi tu. Sălcioara e de viitor.
‎- Chiar așa? ‎- Da, rezistă mult.
‎Nu se strică ușor.
‎Industria agronomică merge bine.
‎- Lumea e înfometată. ‎- Din cauza lui Ismet Pașa.
‎Ingratule!
‎Dacă nu era el, erai mort, nu înfometat.
‎Dacă nu evita războiul, ‎erai pe front acum.
‎- Ar trebui să mâncăm sălcioară? ‎- Da!
‎Afacerile cer curaj!
‎- Asta ai spus și despre zahăr. ‎- Era adevărul curat.
‎Dacă idiotul de Kürșat nu lăsa marfa afară ‎ca să se ducă la moschee…
‎Și dacă n-ar fi plouat fix atunci…
‎Dacă n-ar fi topit zahărul…
‎- Îți trag una! ‎- Gata!
‎- Hazim! ‎- Izzet?
‎Fii atent, te rog!
‎Nazif!
‎- Iclal va naște diseară. ‎- Poftim?
‎Are contracții deja. ‎Hazim, cheam-o pe moașă, dna Sürme.
‎- Nu pot, am o întâlnire. ‎- Ce întâlnire?
‎De care crezi?
‎- Iar pune ceva la cale. ‎- Nu te privește, Izzet.
‎O să nască! Du-te!
‎Ce atâta tevatură? ‎Femeile nasc și în lumea a treia.
‎Hazim, du-te după moașă.
‎Apoi poți să pleci.
‎- Assalamu alaikum,‎ oameni buni! ‎- Bună ziua!
‎„Bună ziua”? Cum vine asta?
‎Uite cum răspunde la salutarea Profetului!
‎Sora ta e în travaliu.
‎Ce miracol divin de nepătruns!
‎Dă viață unui vlăstar mic.
‎Încetează, Kürșat! Doar naște.
‎Transmite-i din partea mea ‎că nu o să mai vorbesc cu el.
‎Dumnezeu să mă ajute!
‎Te dai ateu, ‎apoi îi ceri ajutorul lui Dumnezeu.
‎V-am zis că e în travaliu. ‎Duceți-vă după moașă!
‎E de la contracții.
‎Aduceți moașa!
‎- Fă-o tu! ‎- Tu ce faci?
‎- Am o întâlnire. ‎- Du-te odată!
‎- Haide! ‎- Kürșat, cheamă moașa.
‎Hazim, du-te naibii!
‎- Haide! ‎- Mișcă!
‎Miroși urât, ca de obicei.
‎- Ai băut apa de trandafir? ‎- Nu!
‎- Ești un păgân imoral. ‎- Grăbește-te.
‎Necredinciosule!
‎Hazim Biröz?
‎- Eu sunt. ‎- Veniți cu mine.
‎- Bine. ‎- Cercetați casa.
‎- Nu vă mai holbați! ‎- Vă ajut.
‎Poliția făcea raiduri peste tot.
‎La cluburi, organizații… ‎Arestau pe toată lumea.
‎NOU CAPITOL ÎN PROBLEMA COMUNISTĂ
‎M-am născut într-o asemenea seară.
‎Mătușa Izzet mi-a spus ‎că atunci au apărut licuricii.
‎Ai văzut vreodată licurici?
‎Nu.
‎Nu poți. Nu-ți permit.
‎Nu toată lumea îi vede.
‎Nu înțeleg.
‎Ești norocos, atunci.
‎Ai fi foarte singuratic altfel.
‎Am ajuns?
‎- Am ajuns prea târziu? ‎- Nu, intrați.
‎Grăbește-te!
‎Te vei face bine.
‎E în regulă, scumpo. Calmează-te.
‎- Respiră! ‎- Respiră.
‎Am așteptat ziua asta ani de zile.
‎Încă puțin!
‎Asta e prima poză cu mica noastră familie.
‎Pe poziție!
‎Gata!
‎Scumpa mea fiică are o poză.
‎Dle Nazif, când veți achita?
‎Nu trebuie să fiți așa direct. ‎Aveți maniere.
‎Nu ne-ați plătit de luni de zile.
‎V-am dat un sac de sălcioară.
‎Nazif, să nu mai rostești ‎cuvântul „sălcioară” de față cu mine.
‎Nu-mi vorbi așa de față cu lumea.
‎E ultima poză, dle Nazif.
‎Nu-mi pot plăti chiria cu sălcioară.
‎Atunci dați-mi-o înapoi!
‎Nu mai vorbi despre asta!
‎Ți-ai dat demisia de la primărie ‎ca să te apuci de o afacere stupidă.
‎Mă înnebunești!
‎Doamne, dă-mi răbdare!
‎Te rog, Doamne!
‎Dacă ați terminat ședința foto, ‎dați-mi copila s-o pun la culcare.
‎Hai la mine!
‎De ce nu vrei să ți se facă poze, Izzet?
‎Voi de ce vă faceți atâtea?
‎Fiindcă nu vreau să fiu uitată.
‎Încetați. Hai!
‎- Așadar? ‎- Ce?
‎Cum a mers?
‎Ce anume?
‎- Ești falit, nu? ‎- Iclal!
‎Sigur că nu. Adică…
‎Nu suntem tocmai faliți,
‎dar știi cum e cu sălcioara…
‎Iar a spus cuvântul. Nu mai suport!
‎Cum pot vorbi despre sălcioară ‎dacă nu pot spune cuvântul?
‎Încetează, Nazif!
‎Am avut un cumpărător
‎care urma să ne cumpere tot stocul.
‎Voia să ducă fructele în Erzurum, ‎unde e lipsă.
‎Nicăieri pe planetă ‎nu e lipsă de sălcioară.
‎Nu mă lași să-ți explic.
‎Faci asta intenționat, să mă înnebunești.
‎- Pe bune! ‎- Ajunge! Ne faci de râs.
‎Nu eu sunt cea care ne face de râs.
‎Așadar?
‎Nazif? Soră?
‎- Assalamu alaikum. ‎- Alaikumu assalam.
‎Bismillah…
‎- Doamne! ‎- Copilul doarme!
‎Salut, Kürșat!
‎- Unde ai fost? ‎- Vrei să-ți spun?
‎Crede-mă că practic plutesc
‎la vreo 35 de centimetri de sol.
‎- Ce e? A venit? ‎- Da, a venit.
‎De cum a ajuns, ne-a dus într-o călătorie ‎dincolo de orizont.
‎Orizont? Despre ce vorbești?
‎A venit un nou imam la moschee.
‎Ce om binecuvântat!
‎E atât de inspirat! ‎Nu am cuvinte să-l descriu.
‎Ca să înțelegi, nu a plecat nimeni ‎după ce a terminat predica.
‎Deschide magazinul. ‎Eu vorbeam de cumpărător.
‎Care cumpărător? Pentru sălcioară? ‎N-am cumpărat nimeni.
‎- Suntem terminați? ‎- Întocmai!
‎- Uite ce dezastru! ‎- Scoate tot.
‎O să-mi pierd mințile.
‎Salutare, oameni buni! M-am întors!
‎Hazim?
‎Hazim, ce bine că te-ai întors!
‎- Bun venit! ‎- Bun venit!
‎Slavă Domnului!
‎- Vino încoace! ‎- Frate!
‎- Bun venit! ‎- Slavă Domnului!
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎Bine ai revenit, dle Hazim.
‎Mulțumesc, dle Kürșat.
‎Hazim, ai slăbit mult.
‎Știi cum e la pușcărie. ‎Ne sacrificăm pentru cauză.
‎N-a învățat nimic în șase luni.
‎- Ai spus ceva? ‎- Nu.
‎Mă rugam de unul singur.
‎- Bine. ‎- Terminați!
‎Fratele meu a fost eliberat. ‎Trebuie să te cinstim cu rachiu.
‎- Da? ‎- Cu siguranță.
‎Kürșat, cumpără-ne rachiu și gustări.
‎- Haide! ‎- Ce?
‎Rachiu?
‎Prefer să-mi sap singur groapa ‎și să mă întind în ea, Nazif.
‎Nu spune așa ceva, Kürșat.
‎- De ce nu? ‎- Gândește-te așa.
‎Și dacă îți sapi singur groapa, ‎cineva trebuie să te bage în ea.
‎- Doamne… ‎- Fă o excepție.
‎Ce se petrece?
‎Iarăși?
‎Hazim Biröz?
‎Eu sunt.
‎Ce se întâmplă, dle polițist?
‎- E o greșeală. ‎- Stați!
‎Care sunt acuzațiile?
‎Bea rachiu în pușcărie, păgânule!
‎- Dle polițist! ‎- Stați!
‎E absurd.
‎Vorbiți de la șase luni?
‎Nu doar vorbeam. Turuiam încontinuu.
‎- Apoi? ‎- Am învățat să citesc la doi ani.
‎La trei ani, am învățat să fac calcule.
‎Mi-ar fi plăcut să fiu o idioată, ‎dar nu sunt.
‎Cum a fost la școală?
‎Copiii sunt foarte răutăcioși.
‎Sau oi fi fost eu arogantă, nu știu.
‎Zi-mi, Gülseren.
‎Cum se numește o întindere de pământ ‎între trei ape?
‎Dacă eram polițiști, ‎îi ziceam „înconjurată”.
‎Gura!
‎Bine…
‎Cum se numește când e înconjurată de ape ‎pe toate patru laturile?
‎Dă-mi cel mai isteț răspuns ‎de care ești capabilă.
‎Aia se numește insulă, doamnă. ‎Nu e de glumă.
‎Ce încerci să faci?
‎Îmi testezi limitele?
‎Nu testez nimic, doamnă, ‎dumneavoastră insistați.
‎Profesorii ne întreabă suma ‎unghiurilor interioare ale unui triunghi.
‎Dar eu măsor ‎suferința interioară a oamenilor.
‎Dumneata, de pildă.
‎Toată școala știe că vă înșală soțul.
‎Plângeți în baie la pauză.
‎De ce vă supuneți la așa ceva? Încetați!
‎Ne testați pe noi aici ‎căci nu-l puteți lua pe el la întrebări.
‎Ești cea mai nerușinată, arogantă
‎și sălbatică elevă ‎pe care am văzut-o în viața mea.
‎O să răspunzi în fața directorului. ‎Vei regreta că m-ai insultat.
‎Tu… ești un demon!
‎Demon!
‎Gura!
‎Mucoși râzgâiați! Nu mai râdeți!
‎Ce notă îmi dați, doamnă?
‎Doamnă…
‎Intrați!
‎M-ați chemat?
‎- Bun venit, dle Nazif! ‎- Bună ziua!
‎Luați loc.
‎Draga mea.
‎Domnule.
‎Profesoara de geografie, dna Mualla. ‎Profesorul de matematică, dl Hurșit.
‎- Încântat! ‎- Noi vom fi încântați imediat.
‎- Pardon? ‎- Dl director vă va explica.
‎Dacă-mi permiteți.
‎Desigur, domnule.
‎Dle Nazif, am avut o carieră lungă,
‎cu puține ocazii ‎mai importante ca aceasta.
‎- Colegii mei sunt de acord ‎- Cu siguranță!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Astăzi vom aduce cea mai mare contribuție ‎sistemului de învățământ
‎de la marea reformă încoace, ‎exmatriculându-vă fiica.
‎- Bravo, domnule! Foarte bine. ‎- Bravo!
‎Stați așa! De ce o exmatriculați?
‎Ați auzit? Întreabă de ce.
‎Oare de ce?
‎Fiica dumitale e bezmetică, ‎rebelă și neascultătoare.
‎E brunetă!
‎- E… ‎- Neobrăzată, insolentă!
‎Agresivă și acidă!
‎Gülseren, spun adevărul?
‎Ce au spus, tată? Nu ascultam.
‎Mă gândeam la altceva.
‎- Gülseren. ‎- Știi că mă plictisesc oamenii sobri.
‎Dle Nazif, vă rog să plecați.
‎Ieșiți din birou și din școală!
‎Cică nu suportă să ne asculte! Ați auzit?
‎Da, domnule. Calmați-vă.
‎Îmi pare rău, tată.
‎Nu renunț la fata mea ‎doar fiindcă se plâng unii,
‎dar trebuie să știi ‎că nu poți continua așa.
‎Întotdeauna îți va da cineva ordine.
‎Un șef, un profesor, poate chiar un soț.
‎Trebuie să înveți să-ți ții gura ‎și să dai înainte.
‎Luăm înghețată, tati?
‎Perfect! Vrei să-ți sărbătorim ‎exmatricularea cu înghețată.
‎Nu trebui să sărbătorim. ‎Putem mânca cu tristețe.
‎- Îți pare rău? ‎- Da.
‎- Cât de mult? ‎- Atât.
‎De ce să luăm înghețată?
‎E mai bună când ești trist.
‎- Luăm? ‎- Da.
‎Vanilie.
‎Vanilie să fie!
‎Eu vreau din cea pentru tați triști.
‎Te rog, domniță.
‎Poftiți.
‎- Cât costă? ‎- Jumătate de liră.
‎Mulțumesc.
‎Tati!
‎Am fost binecuvântată ‎ca tata să-mi fie cel mai bun prieten.
‎Eram de nedespărțit.
‎El mi-a luat înghețată ‎după ce am fost exmatriculată.
‎Mama era responsabilă cu bătăile.
‎Dumnezeu te-a trimis să mă pedepsești!
‎Nerușinato!
‎- Încetează, mamă! ‎- Nu te poate salva nimeni!
‎- Tati! ‎- Mă omoară cu zile!
‎- De ce superi profesorii? ‎- Fugi!
‎Cum de te-au exmatriculat?
‎- Dă-mi drumul, o omor! ‎- Dă în mine.
‎Eu i-am dat viață, eu i-o iau!
‎Îi rănești stima de sine. E femeie acum.
‎Care stimă de sine?
‎- E o pacoste! ‎- Respiră.
‎- Nu vreau! ‎- Haide!
‎Cine e?
‎Un tânăr ghinionist ‎care mă voia drept soție.
‎Nu ar fi vrut dacă ar fi știut ‎ce avea să i se întâmple.
‎Ce zici, Iclal? Nu arată ca un prinț?
‎Nu știu ce să zic, Sürme.
‎Ăsta, prinț? Se vede din poză că e cretin.
‎Nu vorbi așa! E din cea mai înstărită ‎familie din Beypazan.
‎Toți știu numele Tipiyanoğullari.
‎- O familie înstărită, zici? ‎- Da, sunt negustori.
‎Bunicul lui a adus ‎prima furculiță în Beypazan.
‎Asta e marea lor realizare?
‎Au inventat furculița.
‎Nu râde. Au început cu furculițe ‎și au ajuns putred de bogați.
‎Și-au făcut o afacere mare.
‎Întâi linguri, apoi site… ‎Au avut mare succes.
‎Deci vând tacâmuri. Interesant!
‎Felicitări, Iclal! Ești norocoasă.
‎Fiica ta va face parte ‎dintr-o familie de investitori.
‎- O să se rezolve în weekend. ‎- În weekendul ăsta?
‎Se grăbesc, trebuie să se întoarcă acasă.
‎Timpul zboară.
‎Ce repede cresc! ‎Parcă ieri o țineam în brațe.
‎E normal, Sürme, doar ești moașă.
‎Sigur că ai ținut-o în brațe.
‎O vor lua pe Gülseren în Beypazan?
‎Așa se pare.
‎Nu te poți pune în cale, Iclal.
‎Întotdeauna își iau zborul ‎când vine clipa.
‎De ce e așa fericită?
‎Zici că ea o să și-o tragă.
‎- Taci! ‎- Ce?
‎Am ajuns! Uite cine e aici! ‎Bârfitoarea-șefă a cartierului
‎și moașa tuturor, Sürme.
‎Bun venit! Lasă-mă să-ți sărut mâna.
‎Când a venit? ‎Ca să-mi dau seama când pleacă.
‎Ciocu' mic!
‎Bine, mami.
‎Ce zvonuri se mai aud?
‎O să vă povestesc ‎cel mai recent eveniment din cartier.
‎Fiica dumitale îi arăta țâțele lui Abdi.
‎- Ce? ‎- Nu te panica, doamnă.
‎- Lui Abdi i-au plăcut țâțele ei. ‎- Ce?
‎- Altfel, nu le-ar fi atins. ‎- Ce?
‎Gülseren!
‎Apoi s-au dus la subsol. ‎Cred că voia să vadă restul.
‎Dumnezeule!
‎Ajutați-mă, vecini!
‎- Nu mai avem integritate! ‎- Sürme!
‎- Saliha! ‎- Integritatea e la subsol.
‎Doamne, Saliha!
‎Nu!
‎Dă-mi ceai.
‎Ar trebui să-ți dau în cap.
‎- Trebuie. ‎- Nu, Iclal.
‎Ce am făcut eu? Nu erau țâțele mele.
‎- Încă trăncănește? Nu o ajuta! ‎- Termină!
‎- Ajunge! ‎- Calmează-te!
‎Cum îndrăznești să vorbești așa?
‎Ți-ai pierdut mințile?
‎Am inventat povestea, mamă.
‎Ca să vă salvez de ea.
‎A fost o minciună?
‎Nu în întregime. ‎Lui nu i-au plăcut țâțele.
‎- Ce au Saliha și o vacă în comun? ‎- Ce?
‎Ambele au țâțele între craci.
‎Te fac arșice dacă mai zici „țâță”.
‎Țâță.
‎N-o suport. Bârfește încontinuu.
‎Bravo, Izzet!
‎Continuă să-i dai apă la moară ‎zgâtiei ăsteia.
‎Te rog…
‎Ce faci cu lanterna ziua în amiaza mare?
‎Mi-am dat seama ‎cum să vorbesc cu licuricii.
‎Mătușică, dansează mereu ‎când flutur lanterna.
‎Allah, bagă-i mințile în cap fiicei mele!
‎Vorbește despre licurici ‎de când s-a născut.
‎Nu poți vorbi cu licuricii.
‎Care-i problema, mamă? ‎Unii vorbesc cu câinii și cu florile.
‎Iar vor vorbiți uneori cu Sürme.
‎Despre ce discutați, apropo?
‎E o întrebare bună.
‎Spune-i.
‎Cu siguranță vorbeați despre mine.
‎Zi-mi, mătușico.
‎Zi-mi, mamă.
‎- N-a fost nimic. Ea doar… ‎- Ce anume?
‎Gülseren, cineva îți cere mâna.
‎Mâna mea? Ce vrea cu ea?
‎- De ce? ‎- Îți cere mâna în căsătorie.
‎Cum adică?
‎Adică o să vină cineva aici, zicând:
‎„Scuze de deranj, ‎dar fiul nostru a ajuns la maturitate.
‎Din păcate, nu avem fete ‎pe care să le încalece.
‎Dacă aveți una în plus…”
‎- Asta se va întâmpla? ‎- Fiica mea e smintită.
‎Nici nu pot să vorbesc cu ea.
‎Nu e haios, mamă?
‎Nu poți să-i ceri vecinului fiica ‎de parcă ar fi zahăr sau sare.
‎Gülseren, familia lui e înstărită.
‎Sunt foarte respectați în Samanpazari.
‎- Beypazarı. ‎- Da, așa e.
‎Ei au adus primele linguri și site aici.
‎Site?
‎- Sau furculițe? ‎- O să inventeze strecurătorile.
‎Ce tot îndrugați?
‎Chiar o să facă asta?
‎Ai ajuns la vârstă adultă. ‎Trebuie să te măriți.
‎Ce zici?
‎Ce aș putea zice?
‎Familia a luat decizia. ‎Nu mă pot împotrivi.
‎Ce? Vorbești serios, Gülseren?
‎Bravo, Gülseren! Felicitări!
‎Deșteapta lui mama!
‎Fac pregătirile.
‎Bravo!
‎Gülseren, vorbești serios?
‎Lasă pe mine, mătușico.
‎Rezolv eu.
‎Au sosit! Trezește-te, Nazif!
‎Scoală!
‎- Ia-ți jacheta. Nu mai face mizerie. ‎- Bine.
‎Mai ușor!
‎Unde e fata?
‎Așa. Slavă Domnului! Haide!
‎Oprește-te! Închide-te la haină.
‎Pe cine căutați?
‎Pe mine, nu?
‎- Pardon? ‎- Glumeam. Poftiți înăuntru.
‎- Bun venit! ‎- Bine ați venit!
‎- Bună seara! ‎- Bine ați venit!
‎- Bună seara! ‎- Mulțumesc.
‎Bună seara, fiule!
‎Bun venit, fiule!
‎Poftiți înăuntru. Bine ați venit!
‎Luați loc, vă rog.
‎- Bine ați venit din nou! ‎- Mulțumim!
‎Maytap, ai văzut comoda? E colosală.
‎- Sunt greu de găsit. ‎- Zău?
‎- E din lemn de dud? ‎- Pardon?
‎Comoda e din lemn de dud?
‎Nu sunt sigur.
‎Uitați-vă mai de aproape.
‎Dacă aveți „dudii”.
‎Dar nu exagerați, că poate nu e din dud.
‎- Gülseren. ‎- Și eu te iubesc, mamă.
‎- Să ne așezăm. ‎- Vă rog!
‎- Luați loc. Aici, fiule. ‎- Iau eu astea.
‎- Le iau eu. ‎- Izzet.
‎Să-mi spuneți dacă o vindeți. E valoroasă.
‎Desigur. Vă rog.
‎Să ne prezentăm, Kafur.
‎Sürme e o veche prietenă de familie.
‎Suntem apropiate.
‎Discutam într-o zi despre faptul ‎că fiului nostru îi trebuie o mireasă.
‎- Atunci… ‎- I-am cerut ajutorul.
‎Am întrebat-o unde găsim o fată.
‎Fiindcă e moașă,
‎știe unde sunt fetele de calitate.
‎Discutam despre cum fiul nostru ‎trebuie să se însoare…
‎Scuze, fiul vostru are un nume?
‎Îi tot spuneți „fiul nostru”.
‎Are nume, sau inventăm unul?
‎Sigur că are nume.
‎Numele meu e Servet. Numele mijlociu e…
‎Care e, mamă?
‎- Bekir, dragule. ‎- Ce tot zici?
‎E Bekir, nu te certa cu mine.
‎Nu e Bekir, mamă. Începe cu „M”. ‎Nu-i așa, tată?
‎De unde să știu? Eu îți zic Suat.
‎Ei bine…
‎Cui îi pasă de prenume? ‎Numele de familie contează.
‎Străinii își spun mereu ‎pe numele de familie.
‎- Nu-i așa, dle Gaffur? ‎- Kafur, domnule!
‎- Cum vă numiți? ‎- Nazif, domnule.
‎- Ăsta e! ‎- Ce?
‎Mă cheamă Nazif. Sau așa ceva.
‎Fiule, numele tău mijlociu e Bekir.
‎Cât v-a costat canapeaua asta, dle Kazim?
‎- Nazif, domnule. ‎- Frumos! A fost ieftină.
‎Nu asta am întrebat. Ce bufon!
‎Pardon?
‎Dacă v-a costat „Nazif”, a fost ieftină.
‎Nu costă mai puțin de „Mahmut” ‎în ziua de azi.
‎Nu.
‎Mi-ați spus „Kazim”,
‎așa că v-am corectat, dle Gavur.
‎Îl cheamă Kafur.
‎Ești ridicolă, mamă. ‎Așa îl cheamă pe tata.
‎Ce ți-am zis?
‎Putem să nu mai vorbim despre nume?
‎M-am săturat.
‎- Cine e „Săturat”? ‎- Soțul meu.
‎- Gülseren! ‎- Poftiți.
‎Poftiți.
‎- Scumpo? Gülseren. ‎- Ce întrebare stupidă!
‎Tati, tipul ăsta nu e om, e obiect.
‎Un fel de comodă.
‎Dnă Mehtap, cât a costat comoda?
‎Nu „Mehtap”, draga mea. Maytap.
‎Știu. Mi s-a părut un nume oribil, ‎așa că l-am corectat.
‎Gülseren, fă cafea pentru oaspeți.
‎Bine. Las asta aici.
‎- Trecem la subiect, Kafur? ‎- Bine.
‎Bine, Maytap.
‎Bine.
‎Dle Rüstem, căsnicia e o întreprindere, ‎ca o afacere.
‎Cuvântul „întreprindere” provine de aici.
‎Dacă investești inteligent,
‎sigur vei avea profit.
‎Dar trebuie să te aprovizionezi ‎de la persoane de încredere.
‎Să zicem că-ți iei o fată ‎dintr-o familie de doi bani.
‎Ce se întâmplă atunci? Pierzi, nu?
‎Da. Nu-i așa, draga mea?
‎- Despre ce vorbește ăsta? ‎- Taci, Izzet.
‎Apoi, rămâi cu marfa fără cumpărător.
‎Nu mai ai ce face cu ea. Nu-i așa?
‎De exemplu, covorul ăsta…
‎Ce mai covor!
‎Ia uite ce covor!
‎E persan, nu?
‎Da, e un covor persan antic, ‎rămas de la bunicul soțului meu.
‎L-a primit în dar de la Abdulaziz, ‎scobitorul sultanului.
‎Sco… Ce?
‎Nu ne place să vorbim despre asta,
‎dar avem legături ancestrale ‎cu familia regală.
‎În acele vremuri,
‎când sultanului îi rămânea ceva ‎între dinți,
‎îl chemau pe bunicul soțului meu.
‎- Ca să-i curețe dinții? ‎- Întocmai!
‎Ținând cont că sultanul mânca ‎foarte multă carne…
‎Am adus cafeaua.
‎- Mersi, scumpo! ‎- Vă rog.
‎Mulțumesc!
‎Dacă mai vreți spumă, ‎pot să scuip în ea.
‎Glumește.
‎- Te rog. ‎- E o glumă.
‎- Tati. ‎- Fetița mea.
‎Nu vă lăsați păcăliți ‎de faptul că-mi zice „fetiță”.
‎- Sunt femeie. ‎- Draga mea!
‎De asta îi admir pe acești oameni, tati.
‎Nicio familie respectabilă ‎nu ar accepta o femeie divorțată.
‎- Divorțată? ‎- Ce?
‎Nu v-au spus? ‎Am fost măritată de două ori.
‎Despre ce vorbești, Gülseren?
‎Dle Tayfun, nu-i dați atenție.
‎E prea bucuroasă.
‎Kafur, doamnă!
‎Scuze de deranj, dle Sercan.
‎Când m-am măritat a doua oară, ‎încă eram cu primul soț.
‎I-am spus lui Salih pe față.
‎„Salih, suntem în luna de miere
‎și îl iubesc mult pe Bedri, ‎așa că hai să-l invităm la noi.
‎Pe atunci, îmi plăcea să pozez goală.
‎I-am spus să-l invite pe Bedri ‎ca să ne facă poze.
‎Nu leșina, mamă, urmează partea bună.
‎Sunt pe val!
‎Eram în luna de miere ‎și ne-au arătat camera.
‎Apoi, din senin, ‎a apărut Fuat, fostul meu iubit.
‎Așadar, eram căsătorită cu Salih, ‎îl iubeam pe Bedri și țineam la Fuat.
‎Nazif, ucide-o!
‎Ridică-te, Kafur.
‎Nu o luați în serios. Glumește.
‎Este scandalos!
‎De ce mi-a dat Domnul așa o fată?
‎Nu leșina în fața oaspeților.
‎Perverșilor!
‎- Dragule… ‎- Asta nu e din lemn de dud!
‎E doar stejar, dle Tezcan.
‎- Nazif, domnule! ‎- Care Nazif? Nu face niciun Șaban.
‎Ajunge! Nu vă dau fata. Afară!
‎Apropo, pe ultimul meu iubit ‎îl chema Șaban.
‎- Taci! ‎- Nu m-au auzit. Păcat!
‎- O sugrum cu mâna mea! ‎- Oprește-te!
‎- Încetează, mamă! Tati! ‎- Să nu mă opriți!
‎Ia mâna de pe mine! ‎Eu i-am dat viață, eu o ucid!
‎- Așază-te la loc, fir-ar să fie! ‎- De ce?
‎- Dați-mi drumul! ‎- E-n regulă. Potolește-te.
‎- E-n regulă. ‎- Muharrem.
‎Numele meu mijlociu e Muharrem.
‎Marș, cretinule!
‎- Nu-i nimic, draga mea. ‎- O ucid!
‎- Dați-mi drumul! ‎- Salutare!
‎Nu mă îmbrățișați? M-au eliberat.
‎Nu mă mai umflă. Am fost achitat.
‎- Stai o clipă! ‎- O ucid! Dați-mi drumul!
‎- Stai jos! ‎- Dați-mi drumul!
‎- Respiră. ‎- Ce are?
‎Nu-ți face griji.
‎Eu și mama ta am decis.
‎Ori faci școală, ori te măriți.
‎Nu pot să le fac pe amândouă, tată?
‎Cum o să mergi la ore dacă ai copil?
‎Deci nu le pot face pe ambele.
‎E o pedeapsă să fii femeie, tati?
‎- Scumpa mea… ‎- Tati…
‎Ai fi putut fi orice ți-ai fi dorit ‎dacă nu erai așa rebelă.
‎Dar nimeni nu râde, tati.
‎Eu fac poante.
‎Copiii râd, dar profesorii, nu.
‎Mergi acolo să înveți, dragă, ‎nu să faci oamenii să râdă.
‎Nu pot să mă distrez cât învăț?
‎Draga mea… Habar nu am.
‎Oamenii inteligenți sunt atacați mereu ‎în țara asta.
‎Noi venerăm seriozitatea.
‎Ucidem distracția și plăcerea în fașă ‎când ne ies în cale.
‎Te iubesc, tată.
‎- Tati. ‎- Gülseren.
‎Îi vezi, tati?
‎Ce?
‎Licuricii.
‎Sigur că da.
‎Ce tătic am!
‎Ce mulți sunt!
‎Uite câți sunt!
‎- Te iubesc, tati. ‎- Te iubesc, scumpo.
‎Sărmana mama a căzut bolnavă la pat ‎timp de o săptămână.
‎Nu a vorbit cu noi o vreme.
‎Toată lumea din casă m-a crezut nebună.
‎Unchiul Kürșat cunoștea persoana potrivită ‎să mă vindece.
‎Ia te uită!
‎Calmați-vă! Stați jos.
‎Domnul să ne ajute!
‎Chestia asta e o tâmpenie. Nu e nebună.
‎Dar o s-o înnebunești dacă o ții așa.
‎Izzet, nu te băga!
‎E gata. Vino încoace!
‎- Scuipă. ‎- Ce?
‎Scuipă în vas.
‎- Nu, mamă. ‎- Gülseren!
‎- Nu vreau. ‎- Nu-l supăra pe Hodja.
‎- Scuipă. ‎- Cu toată lumea de față?
‎- Așa a zis Hodja. ‎- Scuipă, drăguță.
‎Umorile din trupul tău ‎se vor întrepătrunde cu apa.
‎Așa vom putea afla
‎unde se ascund demonii în tine.
‎Nu există asta în Islam.
‎Izzet, tacă-ți fleanca!
‎Știu Coranul pe de rost. ‎Nu există practica asta.
‎- Îndrugă prostii. ‎- Scuipă.
‎- Scuipă, Gülseren. ‎- Bine.
‎O fac!
‎- Dă-i înainte! ‎- Cu gura plină, draga mea.
‎Alungă demonii!
‎Ce e?
‎- Nu mai suport. ‎- Pleacă!
‎Uite!
‎O să vomez.
‎Uită-te în colțurile întunecate.
‎Facultățile tale mintale au fost alterate ‎în mod semnificativ.
‎Dacă licuricii sunt o formă vizibilă ‎a demonilor?
‎Sigur că sunt.
‎Sunt făcuți din foc.
‎- Biata fată! ‎- Doamne ferește!
‎Allah!
‎- Simt ceva. ‎- Gülseren.
‎- Hodja are dreptate.
‎Îmi șoptesc lucruri.
‎- Ce spun? ‎- Mă cheamă din nou.
‎Vin!
‎Hodja? Da, e aici.
‎Bolul? Vor bolul.
‎Te rog.
‎Da?
‎Nu pot!
‎Domnule, vor…
‎Fir-ar să fie! Ce fel de om ești?
‎- Gülseren! ‎- Opriți-o!
‎Insiști să te porți nebunește.
‎Nimeni nu te va lua de soție.
‎Ți-am găsit cel mai bun Hodja. ‎Ce să mai fac?
‎Te-am dus într-o sută de locuri, ‎cât mi-a stat în puteri.
‎- Doamne sfinte! ‎- Ce? Nu-ți place nimic.
‎Cum merge, tati?
‎- Ca naiba. ‎- De ce? Ce ai pățit?
‎- Afacerea cu sarea a picat. ‎- Care sare?
‎Nu ți-a plăcut sălcioara, ‎așa că am investit în sare.
‎- Și? ‎- Camionul a picat în mare în Izmit.
‎În mare?
‎Cum pot fi atât de ghinionist?
‎Și?
‎O să mă omori dacă mai zici: „Și?”
‎Nu ne-a rămas nimic.
‎- Și? ‎- Încetează!
‎S-a terminat. Suntem faliți.
‎Mulțumită ție, dle Nazif. Bravo!
‎A căzut în mare. Ce voiai să fac?
‎Dle Nazif, de acum înainte,
‎dacă mai pomenești sălcioara, ‎sarea sau zahărul vreodată,
‎jur că divorțez de tine.
‎Dă-mi alea. Ajunge!
‎Drăcia dracului!
‎De acum să zici doar „făină”.
‎Momentul acela l-a distrus pe tata. ‎Până atunci, păstrase speranța.
‎Se făcuse negustor ‎ca să ne asigure un trai bun.
‎Nu i-a ieșit. Visurile tatălui meu ‎s-au înecat în marea sărată în acea zi.
‎Ți-am făcut un sandviș cu brânză.
‎Te iubesc, tati.
‎Aș vrea să fiu cel de odinioară.
‎Nu i-aș fi permis să-ți facă așa ceva.
‎Ești aceeași persoană, tati. ‎Nu te mâhni.
‎Nu, scumpo.
‎Sunt o umbră a ceea ce am fost odată.
‎- Ai tras la măsea? ‎- Mai încet!
‎- Încerc să-ți spun ceva. ‎- Bine.
‎Uite, scumpo…
‎Un bărbat trebuie ‎să-și împlinească visurile.
‎Sau e doar jumătate de om.
‎Nu mă pricep la afaceri.
‎Sunt bun doar ca funcționar.
‎Nenorocitul ăla de Șahin ‎m-a păcălit cu sălcioara.
‎Vreau să vând vila ‎și să ne cumpărăm un apartament.
‎Dar nu o pot convinge pe mama ta.
‎Insistă că va muri aici.
‎Se pare că descendenții ‎scobitorului marelui sultan
‎nu pot trăi în apartament.
‎Ascultă-mă, tati.
‎Ești singurul meu tată.
‎Ești eroul meu.
‎Draga mea…
‎Voiam să-ți spun…
‎Iartă-mă, draga mea.
‎Tatăl meu mi-a oferit o viață bună.
‎Dar eu nu am putut să ți-o fac mai bună.
‎Nu mai bea rachiu. Te face morocănos.
‎S-a retras în sine, ‎apoi nu mai ieșea din cameră.
‎Apoi, după multe nopți lungi ‎de băut la supărare…
‎Era într-o zi de miercuri ‎când am cunoscut singurătatea.
‎Ați văzut-o de aproape?
‎Cum adică?
‎Eu am văzut-o.
‎Nu e cum te aștepți. ‎Credeam că va fi mai consistentă.
‎Cum așa?
‎Am știut.
‎Nu-mi dau seama cum, dar am știut.
‎Nu m-a surprins ‎că s-a întâmplat miercurea.
‎Întotdeauna mă simt mai singură ‎miercuri de dimineață.
‎În mijlocul săptămânii, fără direcție.
‎Complet singură.
‎Bismillah!
‎Dă-i, Doamne, sănătate!
‎Doamne, te rog, salvează-l!
‎Nazif?
‎Hazim, nu mai respiră.
‎- Adu medicul. ‎- Bine.
‎Nazif!
‎Nu sunt licurici în seara asta.
‎Nu le plac luminile. ‎Zic că sunt prea strălucitoare.
‎„Nimeni nu ne vede”, au zis.
‎Au dreptate.
‎Draga mea…
‎Eu plec acum.
‎Pleci din cauza mea, nu? ‎Fiindcă sunt nebună.
‎Dar voi lucra la asta. O să fiu mai bună.
‎O să rup legătura cu licuricii.
‎Nu ești nebună.
‎Uneori, inteligența e o povară grea.
‎Tată, ești singurul meu prieten.
‎Nu poți rămâne?
‎Nu mai poți rămâne o vreme? ‎Putem pleca împreună mai târziu.
‎Trebuie să plec, Gülseren.
‎Dar să știi că îți voi fi mereu alături.
‎Nu o spun să mă aflu-n treabă. ‎Vorbesc serios.
‎Voi fi mereu în inima și mintea ta.
‎Dacă sunt în mintea ta, ‎sunt alături de tine, nu?
‎Uite…
‎Privește problema așa.
‎Dacă eram alături de tine în realitate, ‎dar nu în mintea ta?
‎Tati.
‎Așadar…
‎O să plec acum.
‎Te iubesc din suflet.
‎Tati…
‎Doamne…
‎Vreau să-ți spun câteva vorbe.
‎Putem în turcă? Nu vorbesc arabă.
‎Dar ești zeul nostru ‎și vorbești toate limbile.
‎Vreau să vorbim ‎despre cum mi-ai răpit tatăl.
‎Sper să nu te înfurii.
‎Am auzit că nu-ți place ‎să discuți despre lucrurile astea.
‎Dar…
‎Nu crezi că te-ai pripit?
‎Ar fi putut rămâne printre noi ‎încă o vreme.
‎Dar trebuie să ai motivele tale.
‎Se zice că nu putem înțelege ‎căile Domnului.
‎Îți dai seama câți vorbesc în numele tău?
‎Sunt sigură că da…
‎Ai grijă de el, bine?
‎Nu se pricepe la afaceri.
‎El nu ar fi de acord…
‎dar nu-i da o poziție de negustor.
‎El e un funcționar bun. Pune-l la birou.
‎Iartă-mă. Iar îmi bag nasul ‎unde nu-mi fierbe oala, nu?
‎Doamne, e un om bun.
‎Sunt sigură că-l vei lua în rai.
‎Asta înseamnă că nu-l voi mai vedea.
‎Fiindcă sunt dusă cu pluta.
‎Așa că probabil nu o să merg în rai.
‎Gata, scuze. O să trec la subiect.
‎Dar trebuie să te întreb ceva despre mine ‎pentru ultima dată.
‎Știu că o să te superi…
‎dar trebuie să întreb.
‎Ce o să mă fac acum?
‎Nazif!
‎Odihnească-se în pace!
‎După ce a murit tata, ‎totul s-a dus de râpă.
‎Au urmat 12 martie,
‎anii '70, luptele interne.
‎Evident, unchiul Hazim ‎a ajuns iar la pușcărie.
‎UN PLAN ÎN NOUĂ PAȘI ‎PENTRU ȘCOLILE PRIVATE
‎GUVERNUL A PROMIS GENERALILOR ‎CĂ AVEA SĂ DEMISIONEZE
‎Iar casa noastră, ‎căreia i se spunea „vilă” înainte,
‎era cunoscută drept „casa veche de lemn”.
‎UNIVERSITĂȚI DEMOCRATICE ‎INDEPENDENȚĂ
‎Luptați împotriva fascismului!
‎Luptați împreună!
‎Frate cu frate se luptau în toată țara.
‎E mai ciudat ca o persoană ‎să-și ucidă frații
‎decât să ucidă o persoană ‎pe care nu au mai văzut-o?
‎STUDENȚII CARE S-AU LUPTAT CU POLIȚIA ‎AU FOST ARESTAȚI
‎- Cine e el? ‎- Veli.
‎Nu se compară nimic ‎cu a crede într-o cauză.
‎Dar e mai bine ‎să crezi în ceva profitabil.
‎Dar Veli nu făcea asta. Era prea bun.
‎Dacă nu te pricepi la afaceri, ‎te bagi în politică, nu?
‎Ce faceți aici iarăși?
‎Nu ne-ați stricat zidul destul?
‎- Marș! ‎- Bine, doamnă. E-n regulă.
‎Nu e-n regulă. L-ați stricat. Valea!
‎- Bine. ‎- Luați-vă mizeriile!
‎De parcă o să salvați națiunea. ‎Gura! Nu fiți obraznici!
‎Mă înnebuniți.
‎Forța sovietică din Afganistan ‎e de ocupație. N-ai cum să-i spui altfel.
‎Dinamica lor internă a creat ‎o necesitate împlinită de ruși.
‎Despre ce vorbești? Afganii le-au cerut ‎să aducă tancuri și bombe?
‎Au cerut socialism.
‎Dacă cereau capitalism, ‎SUA trimitea tancuri?
‎- Nu-mi răstălmăci vorbele. ‎- Ești dogmatic.
‎Abordarea ta nu e științifică.
‎Băieți!
‎Salut! Vreți sălcioară?
‎Ce?
‎- Vreți sălcioară? ‎- Nu, Gülseren. Mersi.
‎Vă deranjează dacă vă spun ‎că Afganistanul nu vă privește?
‎- Despre ce vorbești? ‎- Despre asta.
‎- Avem altele de făcut, Veli. ‎- Lasă-mă, Nuran.
‎- Bună, Gülseren! ‎- Ce faci, Veli?
‎- Nuran, vrei sălcioară? ‎- Nu, mersi.
‎- Ce mai e de data asta? ‎- „Jos!”
‎Cu ce te ajută?
‎Nu știu. Dar nu se întâmplă nimic altfel.
‎O să încep să te taxez.
‎Ar trebui să fii împotriva reclamelor, ‎dar numai asta faci.
‎„Salvare” te costă 50 de lire. ‎„Salvarea poporului”, 100.
‎Mă îmbogățesc dacă mai găsesc ‎încă zece ca tine.
‎Peretele ăsta e public, nu-ți dau nimic.
‎Chiar așa? Eu sunt publicul, ‎dar nu m-a anunțat nimeni.
‎Trăiesc în „Străinul” de Camus, ‎din cauza ta.
‎Dacă mă înțelegi.
‎Când termini? Ai zis că mergem la film.
‎Sunt ocupat.
‎Ce film?
‎Cu Ayhan Ișik.
‎Yilmaz Güney.
‎- Nu e vreunul cu amândoi? ‎- Güney trăiește pentru cauză.
‎- Celălalt e doar actor. ‎- L-am văzut pe ăla.‎*
‎Dar nu ai înțeles.
‎Când să fac asta? ‎Nu m-ai lăsat să mă uit.
‎Încetează, Nuran! ‎Ai citit cartea de la mine?
‎Gülseren, intră în casă! ‎De ce vorbești cu anarhiștii?
‎Sunt doar Veli și Nuran.
‎- Veli? ‎- Bună ziua, dnă Iclal!
‎De ce ne strici peretele, fiule? ‎Te spun mamei tale.
‎Eu îi spun lui Hazim.
‎Sunteți cumnata marelui revoluționar.
‎- Nu vă stă în fire. ‎- Gura!
‎Azi-ieri băteai mingea pe aici.
‎De când îți permiți să te cerți cu mine?
‎- Doamnă… ‎- Hai, Veli!
‎Vorbesc cu doamna!
‎Fiule, asta o să-ți facă doar rău. ‎Încă ești copil.
‎Nu-ți face asta. Gândește-te la ai tăi.
‎În plus, mi-ai făcut peretele praf!
‎În fiecare zi e ceva ridicol.
‎Unii au scris: „Vrăjitoarea va plăti”.
‎Ridicol!
‎Am scris „torționarul”. ‎Fasciștii au schimbat.
‎- Gülseren… ‎- Tușeam.
‎- Pe bune! ‎- Tu ai făcut-o?
‎- De asta ți se zice „Smintita”. ‎- Veli!
‎Ia ăștia. Adu-mi două felii de pâine.
‎- Ia-i. Haide! ‎- Sunt ocupat, dnă Iclal.
‎Așa deci, Veli? Și cică susțineți oamenii.
‎Unul dintre acei oameni ți-a cerut pâine.
‎Nu ne susțineați ‎în lupta noastră pentru pâine?
‎- Bine, doamnă. Câte felii? ‎- Două, coapte bine.
‎De la magazinul lui Bașak.
‎- Nu! E fascist. ‎- Dar are pâine bună.
‎Cum adică e fascist? E doar bâlbâit.
‎Și bâlbâiții pot fi fasciști.
‎E fascist, îl știm noi. A fost avertizat.
‎Nu bâlbâia înainte. Cred că l-am speriat.
‎Ce atitudine ai, ticălos mic! ‎Du-te să-mi iei pâine!
‎- Grăbește-te. ‎- Vin imediat.
‎- Dnă Iclal… ‎- Da?
‎- Pot lua un pachet de țigări? ‎- Ce? Nu fumăm.
‎Zău? Atunci îl fumăm noi.
‎Bine, ștrengarule. Din cele ieftine.
‎- Iau Birinci. ‎- Eu zic „ieftine” și el vrea Birinci!
‎E o țară ciudată. ‎Chiar și cele ieftine au nume de lux.
‎Le știi pe toate, nu?
‎O să termin eu asta, ‎altfel nu ajungem la film.
‎„Jos…”
‎„Jos cu…”
‎Care era restul sloganului?
‎Nu știu. „Jos cu fascismul” ‎sau „Jos cu imperialismul”.
‎Nu completa, Nuran. Lasă-l pe Veli. ‎Scrie doar: „Jos cu -ismul”.
‎Ce idee grozavă!
‎- Vrei sălcioară? ‎- Nu, mersi.
‎Veli?
‎Veli!
‎Mătușa Izzet s-a căsătorit ‎după câțiva ani.
‎Eu n-am vrut o căsnicie aranjată, ‎dar ea a acceptat.
‎Nu fi tristă, bine?
‎Antep nu e atât de departe. ‎O să vin în vizită.
‎Toți plecați. ‎Toate persoanele apropiate mă lasă.
‎Gülseren, ai grijă de tine, bine?
‎Vino încoace!
‎- Văd că v-ați căsătorit. ‎- Da.
‎În anul 1980.
‎Ne mai rămăseseră doar o pensie mică ‎și câțiva saci de sălcioară.
‎O călcam rău pe nervi pe mama.
‎Eu m-am măritat și am aruncat sacii.
‎Căsnicia a durat opt luni și jumătate.
‎Să fi văzut fața mamei când m-am întors!
‎Eu am văzut-o. M-am prăpădit de râs.
‎Gülseren?
‎Ce-i aia?
‎- Nu-mi urezi bun venit, mamă? ‎- Răspunde!
‎- O valiză. ‎- Și soțul tău?
‎N-a încăput în ea.
‎Au fost licuricii, nu?
‎Nu, mamă.
‎Și-a dat seama că ești nebună ‎și te-a dat afară?
‎- Greșit! ‎- Atunci ce?
‎Mă bătea.
‎Și?
‎- Cum adică? ‎- Ce mare brânză?
‎Nu e motiv să pleci.
‎Și-o fi dat seama că ești țicnită, de aia.
‎Nu, mamă. Nu.
‎Sadri se supăra pentru că știam lucruri.
‎Voi rezuma întreaga căsnicie ‎într-o singură propoziție.
‎„Crezi că le știi pe toate, Gülseren!”
‎Făcea ordine în finanțele noastre ieri
‎și n-a reușit să înmulțească 25 cu 56 ‎vreo șase ore!
‎Era transpirat tot,
‎așa că l-am luat pe sus și i-am zis: ‎„Face 1.400!”
‎- Și? ‎- Asta a fost greșeala mea.
‎Întâi mi-a mulțumit.
‎I-am spus că nu e nevoie, ‎că pentru mine e simplu.
‎- Atunci ne-am certat. ‎- Și?
‎Mi-a spus: „Mă iei de prost. ‎Crezi că le știi pe toate?”
‎- „Ai muri de foame fără mine.” ‎- Și?
‎Apoi a zis: „La naiba cu…”
‎N-am auzit restul, fiindcă mă pălmuia.
‎Dar cred că era ceva despre tine, mamă.
‎- Și? ‎- Cum adică?
‎Tot zici asta. ‎Ce ar fi trebuit să mai facă?
‎- De asta ai plecat? ‎- Jur, mamă…
‎O să vii la mine la mormânt ‎și o să zici:
‎„Și? Ce mare brânză?
‎De asta v-ați despărțit? De aia ai plecat?
‎Ce mare brânză? ‎Un pic de crimă între soț și soție!”
‎Nu fi ridicolă. De parcă te-ar omorî. ‎Cum s-a terminat?
‎- Îți amintești ce ți-a spus tata? ‎- Ce?
‎Că „și”-urile tale o să-l omoare cu zile.
‎Și chiar a murit. ‎Mă scutești măcar pe mine?
‎Fir-ar să fie! Nu mai ocoli subiectul.
‎Răspunde-mi odată!
‎- Ce? ‎- Cum s-a terminat?
‎L-am părăsit pe Sadri, ‎fiindcă nu mai suportam mirosul de carne.
‎- Ce miros? ‎- Mamă, duhnea a carne crudă.
‎Gülseren, ești nebună?
‎E măcelar, normal că miroase a carne!
‎Doamne sfinte!
‎- Era atât de fermecător! ‎- Mamă!
‎Nu-i spune „fermecător”.
‎Spune-i cum vrei. ‎Friptură, boașe de oaie, orice.
‎- Dar nu fermecător. ‎- Gülseren…
‎Nu, mamă.
‎Doamne sfinte…
‎Ajută-mă, Doamne! ‎Parcă vorbesc pe altă limbă.
‎Doamne, ajută-mă să nu-mi pierd mințile.
‎Iată, e soția măcelarului!
‎Fosta soție.
‎Poftim? Pe bune?
‎Da. Vrei ceai?
‎Sigur. Ce s-a întâmplat?
‎Unchiule…
‎I-am povestit mamei. ‎Nu vreau să mă repet.
‎Mama o să vorbească despre asta ‎o sută de ani, deci o să afli.
‎Da.
‎Nu te mai arestează?
‎Încă nu s-au prins ‎că folosesc alt nume pentru articole.
‎Dar suntem aproape. ‎Cu voia Domnului, vom învinge.
‎„Cu voia Domnului”?
‎- Adică să sperăm. ‎- Dumnezeu îți dă speranță?
‎- Știi… ‎- Da?
‎Credeam că mi-ai ars toate cărțile ‎când am fost arestat.
‎- Dar am aflat… ‎- Sunt la loc sigur.
‎- Dar Iclal le-a strâns. ‎- Mi le-a dat mie.
‎Am scos coperțile și le-am pus ‎în coperțile unchiului Kürșat.
‎Mă bucur că ai făcut asta.
‎Am o întrebare, Gülseren.
‎Da?
‎Ce-ai făcut cu paginile cărților mele?
‎Le-ai pus în coperțile ‎cărților unor comuniști?
‎Mă bucur să te văd.
‎Dacă n-aș fi citit cărțile ‎și nu mi s-ar fi părut ciudate…
‎Mare mirare!
‎…poate că boala comunismului ‎mi-ar fi otrăvit mintea.
‎Din fericire, ‎când citeam lucrările lui Sayyid Qutb,
‎mi s-a părut straniu ‎că tot apărea numele „Kral Marx”
‎și mi-am dat seama că ceva nu e în regulă.
‎Nu mai râde!
‎- Dră Gülseren. ‎- Da?
‎Poate că opera lui Sayyid bin Zerdich
‎suferă între coperțile ‎unui volum păgân numit „Capitolul”.
‎Sayyid bin Zerdich?
‎Care e problema, Kürșat? ‎Ai citit câteva cărți bune din greșeală.
‎Deci opera lui Sayyid Qutb nu e bună,
‎dar „Capitolul” de Kral Marx e, ‎asta îmi zici?
‎Karl Marx, nu „Kral”. „Capitalul”.
‎- Ce ignorant! ‎- Taci!
‎Cred că unchiul Kürșat și-a format deja ‎o părere solidă
‎și citește ce îi convine.
‎Nu citește să învețe lucruri noi, ‎ci ca să întărească ceea ce știe deja.
‎Vezi, Kürșat? A pus bine problema.
‎Deși, unchiule Hazim, ‎nu ești nici tu departe.
‎Vezi, Hazim? A pus bine problema.
‎Adică eu și fanaticul ăsta suntem la fel?
‎Eu sunt supărat că mă pune ‎în aceeași oală cu tine!
‎Ieși naibii afară!
‎Plec cu voia Domnului.
‎- Intolerantule! ‎- Rușine să-ți fie!
‎Vorbeam doar despre ordinea corectă ‎a lucrurilor.
‎Întâi înveți, apoi înțelegi.
‎Din fericire, nu mă cobor ‎la nivelul unei foste soții de măcelar.
‎Am început să scriu în 1938.
‎Povestiri scurte.
‎Gülseren.
‎A durut tare?
‎Ce?
‎Când te-a bătut. Ești teafără?
‎Da, mamă. N-am nimic.
‎Nu-ți face griji.
‎Sunt curioasă, ‎dar să-mi spui adevărul.
‎E din cauza licuricilor, nu?
‎Doamne! Mamă, te rog…
‎În acea seară stranie de septembrie ‎nu am reușit să adorm,
‎de parcă noaptea îmi intrase sub piele.
‎Nu era un semn bun.
‎- Unchiule Hazim? ‎- Fă liniște! Ajută-mă.
‎Ce se petrece?
‎A venit junta.
‎- Ce o să faci? ‎- Nu știu.
‎N-am de ales decât să fug.
‎Haide!
‎Nu-ți face griji.
‎Tevatura asta n-o să dureze. ‎O să mă întorc în câteva zile.
‎Hazim? Gülseren? Ce se întâmplă?
‎Oare ce?
‎Cumnatul tău a stârnit o lovitură de stat.
‎- Ce? ‎- A venit junta.
‎- Cine vine la ora asta? ‎- Nu am timp.
‎Plec. La revedere!
‎- Unde te duci? ‎- Nu pot să-ți spun.
‎Doamne Dumnezeule!
‎Ai grijă de mama ta.
‎Știi că te iubesc.
‎Ești un copil bun.
‎Unde te duci? ‎Credeam că revoluția e în desfășurare!
‎Fugi să nu te prindă ‎soldații noștri bravi?
‎Să vedem dacă te poți ascunde.
‎- Du-te la Moscova! ‎- Du-te dracului!
‎Ați otrăvit pământul.
‎Națiune sacră a Turciei, ‎Forțele Armate au decis
‎să-și îndeplinească îndatoririle ‎stabilite prin legile interne
‎de a proteja Republica Turcia ‎în numele poporului
‎și a preluat puterea în totalitate.
‎Mamă?
‎Ce voce minunată!
‎Grupări separatiste…
‎Ăsta e sunetul păcii.
‎Cu voia Domnului, ‎putem dormi în liniște noaptea.
‎Cine e? Sper că nu e nimic grav.
‎- Ce e asta? ‎- Slavă Domnului că sunteți aici!
‎- Kürșat Tümer. ‎- Mă vreți martor?
‎Ești Kürșat Tümer?
‎- Da, dar… ‎- Arestați-l.
‎Domnule, e o greșeală.
‎- Nu te opune! ‎- Domnule, ce faceți?
‎Iclal! Opriți-vă!
‎Kürșat!
‎Sunt musulman. Sunt loial!
‎Kürșat!
‎- Iclal! ‎- Kürșat!
‎- Vă rog în numele Domnului! ‎- Unde îl duceți?
‎E o greșeală, domnule.
‎Congresmenii și senatorii care trebuiau ‎să acționeze în numele oamenilor
‎au urmărit toate aceste evenimente
‎fără să simtă nicio responsabilitate‎,
‎doar față pe propriile interese.
‎IMIGRANȚII PRIMESC AJUTOARE ‎DIN PLANUL MARSHALL
‎INDIVIZI DE STÂNGA SUB ANCHETĂ
‎1982, STOCKHOLM
‎Unchiul meu mi-a trimis asta după doi ani.
‎Din nordul înzăpezit.
‎O poveste tragică despre evadarea lui.
‎Un exilat…
‎simte dorul până și închisorilor ‎din patria lui.
‎Unchiul Kürșat era alt om după ce a ieșit.
‎A devenit tăcut.
‎Stătea în camera lui cu lunile, ‎citind și rugându-se.
‎Unde te duci, Kürșat?
‎Să-l găsesc pe Dumnezeu. ‎De unul singur, fără să întreb pe nimeni.
‎Cum o să faci asta?
‎Gülseren.
‎Domnul să te aibă în pază!
‎Îl vei găsi pe Dumnezeu.
‎E frumos doar să-L cauți.
‎În anii '80,
‎doar eu și mama rămăseseră ‎în vila moștenită.
‎Aici sunt la serviciu cu colegii.
‎Deci ați început să lucrați.
‎Am vrut să fac bani
‎și să scap de gura maică-mii.
‎Poate că m-am lăsat dusă de valul ‎îmbogățirii rapide din anii '80.
‎Am vrut să mă implic ‎în lucrurile care se întâmplau în jur.
‎M-am machiat în ziua aia.
‎Cine e?
‎Îți pot spune, dacă vrei, ‎dar nu o să mă recunoașteți.
‎Mă puteți invita înăuntru.
‎Intră!
‎Bună ziua!
‎- Gülseren Biröz. ‎- Somer Yoğurtçuoğlu.
‎Încântată.
‎Nu uitați, „Somer”, nu „Soner”.
‎Deja îmi dați emoții.
‎Pe toată lumea o s-o scape ‎câte un „Soner”.
‎- Luați loc? ‎- Cu plăcere.
‎Îmi place să iau loc mai mult ca oricine.
‎Uneori, chiar mă întind pe jos.
‎- Dar nu v-ați așezat încă. ‎- Așa e.
‎O să…
‎Niciunui alt popor nu îi place ‎să stea jos atât de mult. Nu-i așa?
‎Stăm așezați mai tot timpul. ‎Îi vizităm pe alții ca să stăm jos.
‎Străinii se întreabă unde locuiesc.
‎Noi ne întrebăm unde ne așezăm.
‎Oare de ce ne place atât de mult?
‎Cred că fesierii ‎sunt cea mai dezvoltată parte a noastră.
‎Dar, dacă ne ridicăm…
‎- Fesierii? ‎- Da.
‎Nu ai mei în particular. ‎Mă refer la fesieri în general.
‎Fiindcă suntem așezați tot timpul, ‎fesierii devin foarte…
‎Domnișoară, v-am rugat să luați loc,
‎nu să-mi vorbiți despre funduri.
‎Vorbesc atât de mult fiindcă am emoții.
‎Am venit pentru slujba de asistentă ‎pe care ați publicat-o în ziar.
‎Dacă postul nu e luat, l-aș dori.
‎- Ce știți despre mașinile de scris? ‎- Le folosești ca să scrii.
‎Știți să folosiți una corespunzător?
‎Am înțeles. Nu.
‎Dar, dacă-mi dați o șansă, ‎o să scriu și cu degetele de la picioare.
‎Glumesc. N-aș putea face asta.
‎Domnișoară, nu-mi plac glumele.
‎Nu-mi amintesc să fi făcut una ‎de când eram în școala generală.
‎Nu glumesc, nu-mi plac glumele, ‎nu râd la glumele altora.
‎Nu-mi pasă cum turna iaurt în lac ‎Nasreddin Hodja.
‎Nu încercam să fiu amuzantă. ‎Doar îmi place să mă prostesc.
‎E primul meu interviu, am emoții.
‎Cu ce vă ocupați?
‎- Sunt casnică. ‎- În ce casă ați lucrat?
‎- Poftim? ‎- Vedeți? Asta a fost o glumă.
‎O glumă. Nu e ca și cum nu pot glumi, ‎doar că nu-mi place.
‎Mi-ați spus că sunteți casnică ‎și v-am trântit o poantă.
‎„Ultima casă unde ați lucrat.” ‎Ce mai glumă!
‎Deci pot face glume, dar nu vreau.
‎Am înțeles.
‎Un pic cam greu, dar înțeleg.
‎Nu tuturor le plac glumele.
‎Ni s-au spus glume ani la rândul. ‎Temel, Fadime…
‎Nimeni nu râde. Fadime nu e amuzantă.
‎Cine sunt ăștia?
‎Fadime, domnule. E soția lui Temel.
‎Li se întâmplă lucruri amuzante. ‎Se numesc „glume”.
‎Domnișoară, noi căutăm ‎o dactilografă cu experiență.
‎Știu. „Experiență” era scris cu majuscule.
‎Erau atât de mari, încât părea
‎că vreți pe cineva cu orice experiență,
‎care să știe dactilografie.
‎Domnișoară, mi se pare ‎că glumiți în continuare.
‎- Dar nu glumesc. ‎- N-o faceți.
‎Chiar nu fac asta. ‎Îmi pare rău dacă așa pare.
‎Mă gândesc la rudele mele moarte acum ‎ca să pot fi mai sobră.
‎- Cine e mort? Cum adică? ‎- Mort, lipsit de viață.
‎- Mort. ‎- Sunteți nebună?
‎Am experiență cu tratamentele, da.
‎Le recomand.
‎Am vindecat patru psihiatri.
‎Vă așteptați să angajez pe cineva
‎care vorbește ‎despre îmbunătățirea fundurilor stând jos,
‎care a fost tratată la spitalul de nebuni,
‎care nu are experiență ‎și nu știe să scrie la mașină?
‎Da.
‎Poți începe de mâine.
‎Mulțumesc mult!
‎Incredibil!
‎Cineva m-a făcut să râd ‎pentru prima dată în 15 ani.
‎Acum am râs.
‎- Chiar așa? ‎- Da.
‎Vezi, am râs iar.
‎Mușchii faciali nu-mi merg bine, ‎fiindcă n-am râs de ani de zile.
‎De asta…
‎Aveți dreptate. ‎Obrajii nu vi se mișcă deloc.
‎Coborâți mandibula.
‎Așa! Un pic pe laterale.
‎- Mai mult. ‎- Pe care parte?
‎Pe ambele. Sau așa…
‎Adăugați sunetul după.
‎O să vină de la sine.
‎Un pic pe laterale.
‎Nu pot.
‎Nu-mi plac lucrurile ‎pe care nu le pot face.
‎Eram ocupată la serviciu.
‎Mă înțelegeam bine cu toată lumea.
‎Dar soarta mea crudă ‎mi-a adus noi năpaste.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Firma falsifica rapoartele de export.
‎Poliția a percheziționat sediul.
‎Adevăratul proprietar a fugit.
‎Nu-mi mergea nimic bine.
‎- Pot să vă întreb ceva personal? ‎- Sigur.
‎V-ați îndrăgostit vreodată?
‎Nu e treaba ta, dar îți voi răspunde.
‎L-am cunoscut ‎când era să-mi pierd speranța.
‎Domnișoară. Domnișoară?
‎- Da? ‎- Ați scăpat o portocală.
‎Mulțumesc. O iau eu.
‎Iată!
‎Cu gaura din sac și forța gravitației…
‎Sigur ăsta e motivul.
‎Vă era menită. Vă rog.
‎- Mersi. ‎- Cu plăcere.
‎Vă pot ajuta cu sacoșele?
‎Mama ar vrea să răspund: ‎„Nu, mulțumesc.”
‎- Dar? ‎- Mă omoară brațele.
‎M-aș bucura să mă salveze cineva.
‎- Așa. ‎- Sunt prea grele?
‎Deloc. Le ținem în siguranță de data asta.
‎Am un obicei ciudat ‎să încerc să ghicesc numele altora.
‎Nu mă pricep deloc.
‎De exemplu, ‎îmi păreți a fi un Tuna sau un Ilhan.
‎Dündar.
‎- Îmi pare bine. Eu sunt Tijen. ‎- Încântat!
‎Glumesc. Mă cheamă Gülseren.
‎Nu arăt ca o Tijen, nu credeți? ‎Cu siguranță nu.
‎- Cu grijă! ‎- Sunt bine.
‎Iau eu asta.
‎Scuze, nu a fost intenționat.
‎- Nu sunt prea grele? ‎- Deloc.
‎- Cât face 28 ori 41? ‎- 1.148.
‎De unde să știu dacă e corect?
‎- Cu pix și hârtie. ‎- Corect.
‎Ce portocală aiurită, nu?
‎A găsit o gaură în sacoșă, a căzut ‎și l-a găsit pe dl Dündar.
‎Dar, în cea mai bună parte a discuției, ‎am ajuns în cartierul meu.
‎- Aici e granița? ‎- Fix aici, niciun pas mai departe!
‎- Zău? ‎- Aici.
‎- Bine. ‎- Acolo.
‎Încă un pas și ajungem în ziare. ‎„Gülseren era cu un domn chipeș.”
‎A fost ciudat să spun că sunteți chipeș ‎atât de fățiș?
‎Eu nu arăt atât de bine.
‎Am un anumit farmec.
‎Oare? Nu sunt sigură.
‎Aveți.
‎Nu vreau să am parte ‎de iubire neîmpărtășită.
‎A fost prea devreme, nu?
‎Credeți în dragoste la prima vedere?
‎Da.
‎Da?
‎- Sacoșele… ‎- Da.
‎- Am uitat de ele. ‎- Da.
‎- Iau eu asta. ‎- Ai grijă, e găurită.
‎- Să nu cadă iar. ‎- Bine.
‎Așa. Asta e a mea.
‎Păstrați-o, domnule.
‎- Să-ți spun „domnule”? ‎- Nu.
‎Păstreaz-o, atunci.
‎O s-o păstrez.
‎- Nu traversa granița. ‎- Rămân pe loc.
‎Bine.
‎- Cât face 95 ori 42? ‎- 3.990.
‎Bine…
‎- Și 85 ori 68? ‎- 5.780.
‎O clipă.
‎Te-am prins! Uite!
‎Nu e corect.
‎Greșești calculele. ‎Trebuia să ții minte doiul.
‎Nu-ți iese pe foaie ce fac eu în minte.
‎Mă dau bătut.
‎Ce să fac? N-am mai întâlnit ‎o femeie de inteligență superioară.
‎Inteligența asta nu mă ajută cu nimic. ‎Sunt un calculator ambulant.
‎Nu doar ai întâlnit o femeie ‎mai inteligentă ca tine,
‎dar o și ții de mână.
‎Observ.
‎Ai văzut vreodată licurici?
‎Sigur că da.
‎Aveam mai mulți în curte ‎la casa unde am crescut.
‎Dacă e adevărat ce spui,
‎nu portocala ne-a adus împreună, ‎ci însuși Dumnezeu.
‎Îi adunam în borcane uneori.
‎Aș vrea să nu fi făcut asta.
‎Ne-am îndrăgostit, nu?
‎- Dacă iubea e în fiecare gând… ‎- Nu pune întrebări.
‎- Mă gândeam la tine. ‎- Serios?
‎Credeam că ești nebun.
‎Da, ne-am îndrăgostit.
‎Cu trei săptămâni ‎înainte să intri în armată.
‎Da.
‎- Cât o să stai? ‎- Optsprezece luni.
‎Păi…
‎Dacă mă gândesc la tine de zece ori pe zi, ‎o să fie 5.400 de ori în 540 de zile.
‎E mult.
‎Foarte mult.
‎Faci asta intenționat? ‎Puteai să faci armata mai devreme.
‎Nu, eram la facultate.
‎Nu e absolut perfect ‎că, în viețile noastre…
‎nimic nu e perfect?
‎Sper să nu-ți sărute nimeni mâna.
‎Așa, adică.
‎Asemenea.
‎Așa, adică.
‎Mâncăm?
‎Bine. O să-ți dau drumul.
‎- Bine. ‎- Hai să mâncăm.
‎Cât face 73 ori 64?
‎4.672.
‎E plin de licurici în seara asta.
‎Le putem spune „fluturi stelari”.
‎Așa e.
‎Pământul e ud. Să nu răcești.
‎N-am nimic.
‎Vino mai aproape.
‎Cât de aproape?
‎Așa, după brațul meu.
‎Nu răcești dacă pui capul aici.
‎Dacă fac ce-mi ceri…
‎Care-i problema?
‎Aș fi în brațele tale.
‎- În brațele mele. ‎- Da.
‎Am fi indecenți.
‎„Să stai în brațele cuiva.”
‎„Să fi prinsă în brațele cuiva.”
‎Bine. Nu sta în brațele mele.
‎Pune-ți capul pe pieptul meu.
‎„Să-ți pui capul pe pieptul cuiva.” ‎Ce lucru frumos!
‎E bine așa.
‎Mama tot m-ar ucide dacă ne-ar vedea.
‎- Haide! ‎- Bine.
‎- Așa! ‎- Așa?
‎- Da. ‎- Bine. Și dacă stau așa…
‎Îmi pun brațul aici și suntem îmbrățișați.
‎Bine, să dăm semnalul.
‎Ce buze calde ai!
‎- Ce? ‎- Nimic.
‎Ce a urmat?
‎A murit după a cincea scrisoare.
‎- Într-un schimb de focuri. ‎- Da?
‎Nu fi surprins.
‎Oamenii pe care-i iubesc mor de tineri. ‎E un fel de tradiție.
‎Dündar…
‎A fost o poveste foarte scurtă, ‎dar minunată.
‎Ca atunci când auzi ‎o piesă frumoasă la radio,
‎dar se termină când dai mai tare.
‎Fix așa a fost.
‎Poate că a făcut o poveste ‎care n-ar fi durat mult…
‎să țină o viață întreagă.
‎Pagina asta din album e rezervată ‎pentru televizoarele familiei.
‎Ăsta a fost primul nostru televizor. ‎Ăsta a fost primul color.
‎Iar ăsta a fost ultimul color.
‎Gülseren!
‎- Dă-te la o parte, nu văd! ‎- Nu!
‎Doamne sfinte!
‎Oprește-te!
‎- Nu mă mai lovi, mamă! ‎- Dă-te la o parte!
‎- Dă-te! ‎- Aspiratorul nu funcționează.
‎Dumnezeule!
‎- Nu merge. ‎- Gülseren, nu e momentul.
‎Mișcă!
‎Ridică ăla, mamă.
‎Doamne sfinte!
‎- Ai curățat aici? ‎- Da.
‎Cinci, patru, trei, doi, unu!
‎LA MULȚI ANI! ‎2000
‎Bun venit la circul Turciei anilor 2000!
‎HOTEL DE DOUĂ STELE
‎În anii 2000,
‎Vila Scobitorilor era închiriată ‎cameră cu cameră.
‎Era pensiunea lui Gülseren cea smintită.
‎PENSIUNEA GÜLSEREN
‎Salutare, Televole!
‎Nu sunt aici.
‎E însorit, înnorat și plouă ‎în același timp.
‎Parcă vine Apocalipsa.
‎Să ne distrăm! Interviul e prea serios.
‎Gülseren, mișcă! Încercăm să ne uităm.
‎Voi, oameni buni
‎care vă holbați la cutia asta ‎de parcă ați fi fost vrăjiți,
‎vă umpleți golul din minte ‎cu toate porcăriile astea.
‎Salutare!
‎Bun venit telespectatorilor,
‎începând cu mama mea,
‎pe care o iubesc din suflet.
‎Suntem din nou alături de voi
‎cu încă o doză de degenerare ‎numită „divertisment”.
‎Dumnezeu să-mi dea răbdare!
‎Ieșiți din casa mea! ‎Fiul meu vine acasă din Germania.
‎Taci din gură, fir-ai să fii!
‎Are dreptate, ‎ne holbăm ca proștii seară de seară.
‎Oamenii sunt atrași de lumini, ‎nu-i așa, mamă?
‎Uneori de insecte, alteori de TV.
‎Gülseren, taci odată, ‎în numele lui Dumnezeu!
‎O să fac infarct și Domnul te va pedepsi.
‎Am vorbit cu tata despre pedeapsa asta.
‎Tu ești pedeapsa mea.
‎Încă turui?
‎Te uiți la o cutie vorbitoare toată ziua.
‎Nu te deranjează vorbitul, ‎doar să nu vorbesc eu.
‎Gülseren, taci! Pentru Dumnezeu, te rog!
‎Public drag,
‎ascultând porunca mamei, ‎ca un copil bun ce sunt,
‎închid principala sursă de zgomot. ‎Noapte bună!
‎- Ce naiba? ‎- Ce faci, Gülseren?
‎Ești din ce în ce mai insuportabilă!
‎Gülseren! Unde duci televizorul?
‎O să ne prindă bine liniștea.
‎Doamne, ajută-ne! Gülseren!
‎- La naiba! ‎- Adu-l înapoi!
‎Unde-l duci? Opriți-o!
‎Jur…
‎Fir-ai tu să fii, Gülseren!
‎PARCARE
‎Ce naiba, doamnă?
‎Ce cauți în fața vilei noastre?
‎Cine a zis că e vila ta?
‎- Guvernul. ‎- Vezi-ți de treaba ta.
‎Cum să fac asta ‎când ești pe proprietatea mea?
‎- Îmi sare țandără repede. ‎- Zău? Mie, și mai repede.
‎- Pleacă! ‎- Nu mă atinge.
‎Dispari!
‎Ce tot vorbești? E o parcare.
‎- Ce parcare? E vila noastră! ‎- Opriți-o!
‎E nebună.
‎E smintită!
‎Nu vă vreau aici.
‎Aveam o singură formă de divertisment
‎și a aruncat-o la gunoi.
‎Fiul meu vine acasă din Germania. Plecați!
‎Ține-ți gura ! Ajunge!
‎Mă bucur că ești aici.
‎I-am explicat situația mamei tale.
‎Fiul meu vine acasă din Frühstück.
‎- Plecați! ‎- Da, dle Nevzat. Nu vă faceți griji.
‎De ce să plecăm? E casa noastră! ‎Să plece el!
‎Fă-i pe plac, mamă.
‎Dle Nevzat, nu mergeți în cameră?
‎Bine, dar voi trebuie să plecați.
‎- Bine, domnule. ‎- Să mergem.
‎Unde-ți sunt hainele?
‎E în regulă. M-am bătut.
‎- Te-ai bătut? ‎- Da.
‎Nu-mi spune ‎că ai devenit anarhistă ca Veli.
‎I-am dat bani să-mi ia pâine.
‎Ștrengarul ăla nu mi-a adus ‎nici pâinea, nici banii.
‎Crezi că s-a apucat de fumat?
‎Ce legătură are Veli cu asta?
‎M-am certat cu bătăușii din parcare.
‎De ce? Nici n-ai mașină.
‎Sunt chiar în fața casei noastre.
‎Acolo mi-am luat adio de la toți.
‎De la mătușica, unchiul, ‎unchiul Hazim, tata…
‎Orașul ăsta e prea aglomerat, mamă.
‎- Și? ‎- Taci!
‎- Nu începe cu „și”-urile. ‎- Tu…
‎Dumnezeu mi te-a trimis ca pedeapsă.
‎L-ai părăsit pe băiatul ăla fermecător.
‎Nu spune asta!
‎Nu poți numi „fermecător” ‎un bărbat care pute a carne.
‎- Ba pot. ‎- Ba nu!
‎Ba pot și o fac!
‎Era fermecător!
‎Mă înnebunești.
‎Eu? Nu, tu te-ai născut nebună.
‎- Nu sunt nebună. ‎- Ba ești.
‎- Nu sunt! ‎- Ba da!
‎Ești dusă cu pluta.
‎- Și el era fermecător. ‎- Taci!
‎De ce să tac?
‎Vorbești cu licuricii de 50 de ani.
‎Le dai mâncare de 50 de ani!
‎Cum se numește asta, dacă nu nebunie?
‎Tu…
‎Dacă ai fi fost o persoană normală, ‎nu ai fi sfârșit așa.
‎Uită-te la noi, Gülseren!
‎Uită-te la noi!
‎Înțeleg că l-ai părăsit pe măcelar,
‎dar de ce l-ai gonit ‎pe băiatul din Beypazan…
‎N-o lua de la capăt!
‎- Și el era fermecător. ‎- Nu mai spune asta!
‎Dar era foarte fermecător!
‎E din cauza licuricilor.
‎Licuricii ăia să se ducă la dracu'
‎și tu odată cu ei!
‎Mai e cineva care vorbește cu licuricii?
‎- Mai e? ‎- Au fost!
‎Mătușa Izzet îi vedea.
‎Și Dündar!
‎Tata m-a crezut!
‎Dar tu te-ai născut oarbă, ‎de asta nu i-ai văzut!
‎Ți-ai petrecut viața ‎plângându-te și mormăind.
‎Am fost prizonierii ‎inimii tale împietrite.
‎Nu ne-ai sărutat niciodată. ‎Nu ne-ai iubit.
‎Nu mi-ai spus niciodată că mă iubești. ‎Nici măcar o dată.
‎N-ai plâns niciodată.
‎Nu ai lacrimi, mamă.
‎Nu ai inimă.
‎De asta nu mai mori.
‎Toți au murit. Doar tu mai rămâi.
‎Ești gardianul suferinței noastre.
‎Te iubesc, mamă. De ce nu mori odată?
‎Te iubesc! Mori odată!
‎Mamă.
‎Ai adormit?
‎Mamă, dormi?
‎Pot să stau aici?
‎Te iubesc, mamă! Dormi.
‎Singura mamă din lume ‎căreia nu-i plac săruturile.
‎Doar așa te pot săruta, în secret.
‎Te iubesc, mamă.
‎Dormi.
‎Mă duc să văd ce fac licuricii ‎și să mă întorc.
‎Ați văzut vreodată licurici?
‎- Licurici? ‎- Licurici?
‎- Ai văzut vreodată licurici? ‎- Ce?
‎Bun venit tuturor! ‎Bun venit pe canalul nostru!
‎Am noi povești incredibile ‎pentru voi săptămâna asta.
‎Dna Gülseren ne-a șocat
‎înmulțind numere cu patru cifre în minte,
‎fără nicio unealtă.
‎Credeam că vom fi uimiți o clipă, ‎dar am rămas cu dânsa.
‎15.936.964.
‎- 4.156 ori 3.529? ‎- 28.655.055.
‎MULȚUMIM CĂ NE-AȚI URMĂRIT ‎ABONAȚI-VĂ
‎Sunteți faimoasă acum, dnă Gülseren.
‎Sunteți în top 10.
‎Vi se spune „Dna Einstein” în comentarii.
‎Mai facem un filmuleț?
‎„Gülseren contra lui Einstein.”
‎- Ce înseamnă asta? ‎- Einstein face asta.
‎Da…
‎Proastă idee!
‎Ați lăsat pe toată lumea cu gura căscată.
‎Cine știe, poate că unii dintre noi ‎vom reuși să vă înțelegem.
‎Nu.
‎E mai ușor să rămâi uimit ‎decât să înțelegi.
‎Aici ne luăm rămas-bun.
‎Îmi voi găsi un loc bun.
‎Voi ține o înmormântare de o persoană.
‎O să-i îngrop pe toți cei dragi.
‎Doar Dumnezeu știe cum vom sfârși…
‎Dar începuturile ne aparțin.
‎Lămpile emit lumină…
‎dar licuricii luminează.
‎Gata!