Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dette... Herregud. Denne jenta trenger litt sminke.
Hvor er turbanen når man trenger den?
Herregud.
Vent.
Dette ser ikke bra ut. Jeg ser ikke mentalt frisk ut.
Kim Kardashian har sendt meg sminke.
Jeg skal gi henne en "shoutout", for ingen vet hvem hun er,-
-og jeg prøver å støtte henne.
Se. Kim Kardashian! Dette er Nude-kolleksjonen.
Det er ikke min hudtone, så dette er kulturell appropriasjon.
Det er noen andres hudtone. Mer er mer.
Særlig når du ikke har noen øyevipper.
Ikke vær redd for å vise din sprøe side.
Denne fargen er heller ikke for meg,-
-men se hvordan vi kulturelt approprierer kinnbein.
Du ser kanskje at jeg ikke er noen YouTube-sensasjon.
Jeg vil ha et kjeveparti. Se her, jeg ser ut som Cruella.
Men dette valget føles bra.
Alle som kan om sminke tenker: "Hva pokker holder hun på med?"
Men jeg syns jeg har etterlignet Norma Desmond ganske bra.
Herregud.
Jeg hadde på meg disse på et bilde.
Og selv da ble jeg anklaget for å kulturelt appropriere-
-folk med funksjonshemning.
Jeg tenkte bare:
Om din funksjonshemning er små gummihender...
Jeg bare...
Jeg er også funksjonshemmet.
Jeg bryr meg ikke, for jeg har ikke små gummihender.
Men om du har proteser, så vil de ikke være så små.
For de skal jo være nyttige.
Så det er morsomt.
Funksjonshemmede er også glad i å spøke.
Herregud, se.
Ok. La oss gå ned og finne et passende rom.
Herregud...
Jeg trodde alltid at jeg var med i et realityprogram.
Jeg trodde alltid at jeg var med i en dokumentar,-
-men bare Gud kunne sett den og ikke likt den.
Men jeg håper at jeg nå...
Jeg skal være et bedre menneske.
Jeg håper virkelig at jeg kan bli bedre når jeg føler meg bedre.
Det er alt jeg bryr meg om nå.
Når noe så enkelt som å bruke en stokk, som ikke plager meg-
-fordi den er nyttig, men også en kul rekvisitt...
Da jeg hørte på Instagram, for det er sånn man kommuniserer i dag,-
-så mange si: "Du har gjort så mye for meg."
"Nå kan jeg bruke den uten å skamme meg."
Jeg tenkte bare: "Vent litt. Ikke kjøp deg en gyselig en."
"Google 'elegante stokker'".
Du kan få en for 20 dollar på Amazon, som er pyntet-
-og kan brukes til formelle antrekk.
Det er en god måte å gjøre det på. Jeg vil være deres moteguide.
Som jeg alltid sier... Jeg sier det så ofte at det har blitt mitt motto.
Død er man lenge.
Jeg brukte så mye tid på å prøve å ta livet mitt og sjekke ut-
-og finne ut hvordan man lever ved å være halvdød.
Nå vil jeg bare få andre til å føle seg bedre.
Hvis jeg kan representere folk som har en sykdom,-
-eller en talefeil eller bevegelsesproblemer...
Jo mer tar du...
Uten støttehunden min blir jeg sliten.
Og så... Så...
Det er...
Så begynner...
Det er dette som skjer...
...som jeg ikke vil at folk skal se.
At når jeg blir ukomfortabel...
Det er ikke det at du gjør meg ukomfortabel.
Det skyldes MS-en.
Det er det folk ikke forstår.
Jeg blir bedre om jeg sitter sammenkrøpet.
Da...
Og så...
Jeg må bare le.
Se hvordan jeg er kledd.
Jeg fjerner stimulusen ved å lukke øynene.
Det er grenser for hva...
Det skjer så fort.
Og jeg tror...
...at alt inni meg føler litt skam.
Da jeg først fikk MS, var det sånn hele tiden.
Jeg har ikke noe mer å si.
Juni 2019 Los Angeles
Hva så om jeg faller?
I august 2018 fikk Selma Blair diagnosen multippel sklerose.
MS er en autoimmun sykdom om angriper ryggmargen og hjernen.
Alle opplever ulike symptomer.
Jeg har ikke vært her oppe på et år. Det er veldig fint.
Jeg prøver å skrive.
Juni 2018 Selmas mobildagbok
"Kjære Troy."
"Jeg har..."
"...herding..."
"...av..."
"...leddbåndet."
Jeg kan ikke skrive. Jeg kan ikke tekste.
Juni 2019 Los Angeles
Det var første gang jeg tenkte:
"Jeg bør sjekke hvilke muskel- kramper man kan få av ridning,-
-for det er skrekkelig."
Jeg var modell i moteshowet til Christian Dior.
Jeg trampet som en hest med venstre- beinet i overdreven 80-tallsstil.
Jeg ba Christian om unnskyldning-
-og prøvde hardt å se normal ut.
Jeg har ikke vært god siden sønnen min ble født.
Her ammer jeg ham i en park i Michigan.
Ser det ut som jeg har det bra? Jeg er helt borte.
Jeg var redd for at jeg ikke strakk til.
Mamma sa alltid: "Du er ikke ment å være mor."
"Du er ikke ment å gifte deg."
Det påvirker deg.
Jeg hadde det forferdelig da han ble født. Det var da MS-en startet,-
-som bare er et symptom på en person som ikke er frisk.
Immunforsvaret er ute av kontroll. Ikke siter meg på det.
Men siter meg på det.
Hei.
Beklager at jeg ikke kan snakke nå.
Vi filmer de siste dagene av mitt liv.
Ja. Ok, Carrie Vi snakkes senere.
Det var Carrie Fisher. Hun ba meg hilse.
"Kjære dagbok, jeg elsker Brad. Jeg sliter på skolen."
"Jeg begynner å tro at jeg er en idiot. Hvorfor?"
Vivian Kensington! Syns du det er greit at ms Woods ikke er forberedt?
Nei.
Jeg syns ikke det.
Skal jeg be henne forlate timen og komme tilbake når hun er forberedt?
Absolutt.
Jeg trodde jeg ville bli forfatter og forgudet engelsklæreren min.
Etter en opptreden sa han: "Du kommer til å bli skuespiller."
Jeg var knust.
Når engelsklæreren din sier: "Du skal bli skuespiller"...
Det betyr at han vet at jeg er dårlig til å skrive.
Jeg var veldig bevisst på at jeg bare hadde en birolle.
Alt jeg gjorde på settet var for å bistå stjernen.
For første gang i mitt liv er jeg ikke redd.
Jeg var glad når ting ble lettere, så jeg tenkte: "Greit."
Vi prøver igjen, men denne gangen stikker jeg tungen i munnen din.
Når jeg gjør det, skal du massere tungen min med din.
Det er første base.
-Ok. -Lukk øynene.
"Et farlig spill" var min første studiofilm.
Jeg spurte mamma: "Hva synes du?"
Hun sa: "Ærlig talt, Selma. Måtte du bruke så mye tunge?"
Og det var det.
Det var alt hun sa.
Det var hennes kritiske væremåte.
Denne er for søstrene mine.
Selma!
Elizabeth! Katherine!
Det er moren deres!
I oktober 2018 delte Selma diagnosen på Instagram.
"Jeg er funksjonshemmet. Iblant faller jeg."
"Jeg mister ting. Hukommelsen er tåkete."
"Venstre side spør om veien fra en ødelagt GPS."
"Men jeg håper å gi andre håp. Meg selv også."
"Det kan være overveldende i starten."
"Du vil alltid bare sove."
"Så jeg har ikke svar. Jeg vil bare sove."
"Jeg har MS, og det går bra."
"Men om du ser meg miste noe på gata, må du gjerne hjelpe meg."
"Det tar meg hele dagen om jeg skal gjøre det alene."
Hun begynte å skrive om hva som skjedde for å komme i forkant.
Om noen ser henne halte, vil de tro at hun er full eller har problemer?
Hun kom i forkant ved å kunngjøre det selv.
Hun er ikke Reese Witherspoon, som fotograferes hver eneste dag.
Det er folk som må leve med at paparazziene alltid tar bilder.
Selma er ikke så berømt,-
-men hun er berømt nok til å få feil type oppmerksomhet.
Selmas karriere har ikke vært full av Emmy-nominasjoner,-
-Oscar-utdelinger og store kampanjer.
Men folk har alltid vært interessert i henne.
Hun har Hollywood-glamour, men hun er rappkjeftet-
-og har en maskulinitet ved seg som fenger folk.
Men hun har også en veldig feminin sjarm.
Selma Blairs hadde en emosjonell tilbakekomst på den røde løper.
Selma avslørte sin multippel sklerose-diagnose i oktober i fjor.
Det er kameraer og folk som roper. Det er en skremmende opplevelse.
De kan ses som dine vennlige fiender.
Da Selma begynte å gå og merket at hun ble svakere...
Å se kamerafolkene legge vekk kameraene-
-og ikke få det de vil ha, men heller hjelpe personen på den andre siden...
Det varte ikke lenge, men det var et rørende og genuint øyeblikk.
Du er pen når du gråter.
Å se hva det gjorde for henne var utrolig.
"Jeg har viet 20 år av mitt liv til denne bransjen,-
-og jeg har fått min suksess."
Det er sårbart å ha styrken til å gjøre det. Å dra på den festen.
For det første er det skremmende og kan være veldig overveldende,-
-og med en sykdom attpåtil...
Den kvelden var viktig for henne. Hun kunne være seg selv.
Folk sa: "Du er så modig."
Hun sa: "Jeg bare... Jeg bare går og snakker."
"Det er sånn jeg går og det er sånn jeg snakker."
Det var en flott kjole. Jeg ville nok ikke gått med den uten stokk.
Det var en stor ære. Takk til alle som hjelper meg.
Dette er helt nytt. Jeg kunne ikke gjøre dette for noen måneder siden.
Det er helt mirakuløst.
Jeg kan holde jordbæret og skjære en sirkel med den andre hånden.
Sånn ser dagen min ut.
Dette er så givende-
-og får meg til å føle meg som lederen av Shero-toppmøtet.
Ikke vær redd. Til alle som ser på: Jeg vet hva jeg gjør.
Arthur. Jeg trenger litt hjelp!
Selmas sønn
Hvor skal du?
Nei, det er over. Alt jeg lever for.
Det var den dagen.
I starten kjente jeg at jeg ikke var frisk, og dro til legen flere ganger.
De sa: "Det er bare tristhet. Du er mor, du er overveldet."
Jeg tenkte: "Jeg klarer ikke å ta meg sammen."
"Jeg hater meg selv. Jeg klarer ikke å fungere."
Så ble jeg deprimert og sto ikke opp. Jeg har vært isolert i nesten et år.
For når jeg går ut, så føles alt mye sterkere.
Sannheten er at diagnosen på noen måter var en lettelse,-
-for da kunne jeg ta grep.
Men når jeg begynte å ta grep og ting gikk bakover, ble jeg frustrert.
Jeg visste at medisinene bare gjorde det verre.
Vi gikk tom for alternativer.
En stamcelletransplantasjon er det eneste som kan hjelpe meg.
Jeg gjorde den feilen å fortelle noen om stamcelletransplantasjonen.
Han sa: "Du kommer ikke til å overleve, du bare narrer deg selv."
Vi ses, Nibs.
Jeg tenkte: "Derfor må jeg ikke si noe. Ikke la det gå inn på meg."
Hvis noe skjer med meg, kan du få ham.
Ingenting vil skje med deg. Du vil bli bedre.
Jeg er sikker.
Men om noe skjer med meg, så må du ta godt vare på ham.
Du trenger ikke bekymre deg for ham.
Når hun er hjemme, virker hun bedre.
Hun er mer stødig på beina og talen er normal fordi hun er rolig.
Så snart hun går ut, er det masse stimulus.
All stimulus gjør symptomene verre.
Det er veldig vanskelig...
...bare det å kle av meg.
Desember 2018 Selmas mobildagbok
Jeg ligger sammenkrøpet i senga mi.
Alt er veldig tåkete.
Dette går over.
Det er som å ha influensa.
Jeg skal bare ligge sammenkrøpet og legge meg og sove...
...til sønnen min kommer hjem fra skolen.
Jennifer Gray kom på besøk og sa: "Jeg har en venn, John."
Broren hans ble kurert for en autoimmun sykdom som likner MS-
-etter en stamcelletransplantasjon av en lege i Northwestern, dr Burt.
Min første tanke var: "Jeg vet ikke hva det betyr. Hvem er denne John?"
Selma var i elendig form. Hun kunne ikke gå eller snakke.
Hun klarte knapt å være våkne. Hun var helt lammet.
Hun undergikk en behandling i Chicago, og det funket.
Vi så faktisk forbedringer. Dagen etter var hun mye bedre.
Hun fikk en ny behandling her i LA som roet ned betennelsen.
Burt sa: "Dette er så aggressivt at hvis vi ikke får roet det,-
-så vil du få varig hjerneskade selv med stamcelletransplantasjon."
Så vi dro tilbake og hun fikk stamcellebehandling i to måneder.
Målet er at Selma innen et år vil kunne både ri, løpe og hoppe.
Oppfør deg som en idiot.
Jeg tror at dette kan være kuren.
Juni 2019
Selmas sønn skal bo hos faren sin-
-mens hun begynner på stamcellebehandlingen i Chicago.
Jeg drar i morgen, men sønnen min drar til faren sin i dag.
Det syns jeg er det aller tristeste.
Det er det aller tristeste. Når...
Vi er aldri fra hverandre.
Bortsett fra når han ser på bæsjevideoer på rommet sitt.
Nå henter vi Arthur.
Hjelp! Jeg faller. Hjelp meg!
Han er så dum.
Arthur, skru av det der. Jeg har bare ti minutter til å være med deg.
Noen ganger føles det som jeg bare snakker med meg selv.
Arthur! Vil du spille kanonball?
Du kan til og med slå meg. Ja.
Jeg tok den nesten imot.
Alexa, spill "Yeah".
Man kan ikke twerke med MS.
Prøv å ta meg.
Jeg traff deg.
Arthur! Glad i deg.
Det var veldig tøft.
Han vet virkelig hvordan man gjør det.
-Hent tingene dine. -La oss hente sokkene dine.
La oss hente sokkene dine.
Arthur! Hvis du har lyst å ringe meg, så er det topp.
Hvis ikke så skjønner jeg det. Kos deg. Vi ses senere.
-Hva? -Ha det, tomattryne.
Ha det, tomattryne.
Jeg liker deg!
Selv om han ser at jeg ikke er fullstendig frisk,-
-så vet jeg at han ikke føler seg ansvarlig.
Han kan dra og more seg med faren sin, og sende meg en liten tanke.
"Jeg lurer på om mamma er i seng nå."
Hva nå?
Det er sånn jeg bryter sirkelen.
Mamma bandt et mørke til meg.
Jeg trodde at bare min lidelse kunne glede henne.
Huset mitt er litt rustikt, for jeg har ikke gjort så mye hagearbeid.
Dette er som Studio Citys versjon av Grey Garden.
Først setter jeg meg i boblebadet. Å, det føles så godt.
Det er alltid gøy.
Selma Blair ber om unnskyldning etter et bisart sammenbrudd på flyet.
På dette bildet fra TMC virker skuespilleren fjern,-
-og hun blir behandlet av to sykepleiere på første klasse.
Selma sier at hun fikk blackout etter å ha inntatt sprit og piller.
Jeg reiste på tur med Arthur og faren hans.
Det var første gang jeg var sammen med Jason-
-etter at vi hadde hatt noen vanskeligheter.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre mens Arthur var på farens rom,-
-så jeg drakk. Arthur så at mamma oppførte seg rart.
Jeg har fortalt ham at jeg drakk.
Det var derfor jeg var sengeliggende og barnslig og umoden.
Det er det verste jeg har gjort som forelder.
Takk Gud for at ingen ble skadet og at jeg hadde vett til-
-å være en så selvdestruktiv tosk mens faren hans var der.
Men jeg hadde ikke spist den uken.
Jeg forlot aldri rommet og spiste ingenting.
På flyet hjem fikk jeg fullstendig blackout.
Arthur lå og sov på faren sin med hodetelefoner på.
MS-en hadde slått ut for fullt. Det husker jeg, for jeg hadde så vondt.
Det var også en av grunnene til at jeg drakk.
Jeg var forvirret og redd.
Et symptom som jeg hadde i årevis, som jeg ikke har akkurat nå,-
-var at det føltes som at jeg sto i brann.
Og jeg må vel ha sagt, som noen rapporterte til nyhetene:
"Jeg brenner. Underlivet brenner."
Det var veldig ydmykende og ødeleggende.
Takk Gud for at sønnen min lå og sov.
Jeg kunne ha dødd, og det ville vært hans siste minne.
Så begynte jeg å tro på Gud igjen etter at mirakelet skjedde.
Jeg visste at jeg aldri ville drikke igjen.
Jeg gikk ut med en beklagelse for forstyrrelsene jeg forårsaket.
Og jeg må ha skremt Jason.
Men jeg var så takknemlig. Han prøvde ikke å ta barnet vårt fra meg.
Han visste at jeg var en god mor.
Selv om det var mitt livs mørkeste øyeblikk.
Dette er kaldt.
Neste morgen
Denne tar jeg med, for den bruker jeg når trenger en god latter.
Den får puppene til å virke større.
Det rare er at det ser veldig proporsjonalt ut.
Og leppene mine ser større ut.
Jeg sparer den til senere, for selv flyvertinner trenger en god latter.
Gudene vet at jeg har gitt dem noe å le av. Forstår du hva jeg mener?
Ja da...
Jeg skal til North Western i dag. Jeg skal få stamcellebehandling.
Jeg er redd for å snakke om det, for jeg vet ikke hva jeg kan forvente.
Jeg har fortalt folk i livet mitt om dette.
Men jeg vet ikke om det blir så mye lettere enn forventet,-
-eller om det blir et mørke som jeg ikke er forberedt på.
Eller Gud forby...
Jeg tror ikke det vil skje, men om jeg dør,-
-og aldri kommer tilbake til huset, sønnen min og hunden min...
Altså...
Det kan skje hvem som helst, hvilken som helst dag, så det er ikke...
Men jeg har snakket med en som har fått fantastiske resultater,-
-og hun sa at en kvinne hun gjorde det med, døde.
Hun fikk en soppinfeksjon.
Hun hadde barn og var på min alder, kanskje litt yngre.
Innen to dager var hun død.
Jeg tror hun sa at kvinnen hadde gitt opp fordi det var for vondt.
Hun ville ikke måtte kjempe mer.
Og jeg ber om at jeg ikke skal begynne å tenke sånn.
Jeg kan ikke bruke tanntråd på grunn av blodplatene.
Så har jeg hørt at tannkjøttet trekker seg tilbake,-
-så endelig får jeg kanskje store tenner.
Jeg har alltid ønsket meg det.
Jeg skal kjøpe en pakke med vann og bruke det som bidet.
Ok. Det var upassende. Det blir ikke med i filmen.
Ok.
Jeg vil ikke ta farvel med deg.
Jeg kommer tilbake. Kos deg. Esther skal leke med deg.
Du også, Snoops. Ble du sjalu?
Fortell meg hva du har å si?
Jeg vet det. Ok.
-Glad i deg. -Glad i deg også.
Juni 2019 Chicago
Trinn én: Cellegiftbehandling
Dette er min første runde med cellegift, og det er veldig gøy.
Jeg gjør sånn og håret faller ut.
Jeg vil at det skal være like dramatisk som meg.
Neste morgen
Miljøvennlig begravelse.
Jeg ble bedt om å planlegge for min egen bortgang.
Ikke fordi jeg har MS, men fordi jeg skal få stamcellebehandling.
Det er en risiko, og jeg er kanskje ikke den aller friskeste.
Jeg følte ikke at det var noen risiko før cellegiften gjorde meg trist,-
-og nå er jeg sikker på at jeg skal dø.
Men jeg må legge planer.
Miljøvennlige begravelser er for det første veldig dyre,-
-og jeg vil ikke ha spart nok til å betale for det neste måned.
Spesielt hotellet, Ritz. Alle kommer og besøker meg,-
-noe jeg ikke engang ønsker lenger.
Når jeg er nedfor, vil jeg ikke treffe noen.
Dette virker veldig dystert.
Jeg vet ikke hva jeg syns om en jødisk seremoni. De liker meg ikke.
Jeg er halvt jødisk.
Jeg har utnyttet det, men de vil kanskje ikke ha meg.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal leve.
Det er ikke jeg som bryr meg, det er bestemor.
Er det greit om jeg... Jeg var helt...
Stemmen til Selmas 81 år gamle mor, som ikke er frisk.
Mamma, det går bra. Ikke vær redd, du gjorde det rette.
Men ikke slipp ut de små krypene.
Men det er det, og så det disse andre tingene...
Her er et som er helt likt...
Likte du meg da jeg var spedbarn?
Du var glad i meg, ikke sant?
Jeg lurer på om det var derfor jeg var så bekymret for deg.
Det var lenge siden jeg hadde hatt et spedbarn.
-Det er hardt arbeid. -Hvor mye var det, to dager?
Det er vanskelig å ha barn når man jobber så mye.
Det er vanskelig å ha barn når man er 50-60 år gammel.
Ja, nei, det gjør jeg ikke.
Nei. Her er medisinen... Idioten...
Vi har det fra en pålitelig kilde.
Du...
Glad i deg, mamma.
Jeg vet hvordan hun har det.
Søstrene mine forstår henne ikke, og de er belemret med henne.
De må ta seg av henne, og det er umulig.
Men jeg forstår henne.
Jeg vet ikke om det er fordi hjernen min også blir kapret iblant.
Jeg skjønner og babbelet er uviktig.
Det er bare en erstatning.
De prøver å erstatte ordene hun ikke kan finne. Det er uviktig.
Søstrene mine henger seg opp i ordene som ikke gir mening.
Men det handler ikke om ordene som gir mening, men hva hun prøver å si.
Jeg skulle ønske at mamma...
...ikke måtte være redd, men en fant fullstendig ro.
Det ønsker jeg for henne, mer en noe annet.
Mamma var så sint.
Og vidunderlig, og jeg forgudet henne.
Men raseriet, som jeg har arvet,-
-er vendt innover og blitt til tristhet.
Alt går tilbake til mamma.
Det har aldri vært godt nok, og det vil det aldri være.
Jeg vil bli kvitt alt jeg har arvet.
Jeg vil bli kvitt alt raseriet,-
-for det kunne lyst opp solen.
I går snakket vi om hvor forferdelig det kommer til å bli.
Ikke det å barbere bort håret og de små tingene,-
-men det å være syk i mange dager.
Og usikkerheten.
Selv om prognosene er veldig gode, er det mange farer.
Det er veldig skummelt.
Ikke bare vil jeg at min lillesøster skal slippe å ha vondt,-
-men å kunne dø av en soppinfeksjon eller noe som ikke påvirker andre...
Det er skummelt.
Selma gjør dette fordi hun kommer til å overleve.
Hun vil være sammen med sønnen sin.
Hun vil kunne nyte hver dag som kommer.
Hun har en god innstilling og masse tæl.
Hun er en kriger og tar alt hun kan få.
Hadde hun ikke hatt Arthur, ville hun kanskje hatt et annet perspektiv.
Men hun vil ikke gå glipp av sønnens liv.
Selmas plan er å undergå stamcelletransplantasjonen,-
-ligge lavt så lenge hun må, og jeg føler at hun vil klare seg.
Mamma ble sint på meg.
I barnehagen hadde jeg voksesmerter eller MS-
-og slepte beinet etter meg. "Jeg har vondt i beinet."
Jeg ble alltid mobbet for det, og det er det samme beinet.
Og jeg bare: "Det er MS. Hvem er det som lyver nå, kjerring?"
"Det er bare litt fiendtlighet."
"Ikke si det. Ikke gjør det. Nei!"
-Vennskapelighet er ikke viktig mer. -Familiehemmeligheter. Ikke gjør det!
-Glad i deg. -Glad i deg også.
-Arthur, kan vi klemme deg? -Kan vi klemme deg?
-Glad i deg, lille apekatt. Ha det. -Ha det.
Jeg sa til Arthur før jeg kom til Chicago:
"Er det noe ved dette som gjør deg nervøs?"
Han sa: "Jeg vil ikke at du skal miste håret."
Jeg sa: "Da får du klippe det, så det ikke er så overraskende."
Han sa: "Kult."
For meg går det fint å miste håret. Jeg tenker ikke på det, men han...
Jeg elsker å bestille fra Amazon. Jeg håper det er massasjestaven.
Jeg vil bruke den på sykehuset. Steroidene...
Cellegiften gjør deg større på grunn av alt vannet i kroppen.
Så jeg vil massere ansiktet.
Lidenskap hinsides fantasi.
-Hva? -Pappa vet ikke hva "meme" er.
Komfortabel meme.
Jeg trodde dette var...
Jeg bruker aldri vibrator.
Men dette er andre gang... Jeg gikk innom på flyplassen.
Nakken er alltid vond, så jeg sa til fyren i butikken:
"Jeg vil ha noe jeg kan holde. Funker denne?"
Og han sa: "Ja, det virker som folk liker den."
Jeg lekte med den i flyet, og det er åpenbart en liten penis.
Men det er ikke der tankene mine er.
Men jeg har kjøpt en penis til for å massere ansiktet og nakken,-
-og det var helt tilfeldig.
La oss se om den funker. Kom.
Å, den er perfekt for ansiktet.
Jeg vil ikke returnere den. Det er som en lymfemassasje.
Tror du sykepleierne vil le av meg? TMJ-tips av Selma Blair, takk.
Er denne på? Typisk meg, det.
Glad i dere. Vi ses i morgen.
Arthur, her er melken din.
Før transplantasjonen gjennomgår pasientene en grundig evaluering-
-for å avgjøre om de oppfyller kriteriene for inngrepet.
Behandlingen kan bare gis når pasienten har sluttet med MS-medisin-
-og symptomene ikke har kommet til et visst punkt.
Jeg har vært her en uke med Bonny,-
-og fikk klarsignal for å få behandlingen.
Det var en drittsekk av en lege som jeg skulle ønske jeg kunne glemme.
Han var bevegelsesspesialist, og sa: "Det stemmer ikke med MS."
"Jeg er ikke MS-lege, men måten du beveger deg på..."
Dette er det vanskeligste å snakke om, men han sa:
"Det er ingen tvil om at du har MS, men det er fortsatt funksjonelt."
Jeg tenkte: "Det er funksjonelt." Bonny bare: "'Funksjonelt' betyr..."
Jeg sa: "Å, så du tror det bare er innbilning?"
Jeg følte på skam da han sa det.
"Kan jeg være så sprø at dette bare er ren angst?"
Jeg var nedfor i tre dager og snakket ikke om det med noen.
Jeg ble veldig såret, så gikk jeg til en psykolog.
Jeg vil ikke gå glipp av muligheten for stamcellebehandling.
Det føltes som jeg bønnfalt dem, og det var veldig stressende.
Og så, på dag fem med alle disse testene, møter jeg endelig MS-legen.
Han sa: "Nei, det er ikke noe du innbiller deg."
"Vi utsetter deg for dette for å se hvor mye du klarer."
Så viste han meg fysiske bevis som resten av verden ville likt å se.
"Hvorfor lar du meg snakke med ham når du vet at han gjør sånt?"
Du må være klar når du går inn.
Det var et slag i ansiktet.
Immuncellene er kroppens politistyrke. De skal beskytte deg.
Ved en autoimmun sykdom blir de forvirret og angriper kroppen.
Ved multippel sklerose angriper de sentralnervesystemet ditt,-
-altså ryggmargen og hjernen.
Så standardterapiene er medisiner.
De sinker sykdommen. Stamcelle- transplantasjon gjør deg bedre.
Man trenger en streng definisjon av responser.
Det er ingen biologiske markører for MS. Den beste definisjonen er NEDA.
Ingen bevis på sykdomsaktivitet, så ingen tilbakefall eller fremgang,-
-og ingen nye lesjoner på MRI eller store lesjoner på MRI.
De beste medisinene gir NEDA et til to år på omtrent 40 til 50 %,-
-kontra transplantasjon, som er alt fra 60-85 prosent per pasient.
Det er en stor forskjell, og dette er uten legemidler.
Tradisjonelt sett fører MS til at du mister personen du var.
Det kan ikke kureres og kan bare sinkes gjennom dyre medisiner-
-som gir visse bivirkninger.
Transplantasjonsstudiene har endret noen av de autoimmune sykdommene-
-og vi ser resultater som aldri før er sett.
Jeg vil ikke kalle det en 'kur',-
-men når kun noen få får tilbake- fall på fem år, begynner en å lure.
Men jeg bruker aldri det ordet.
Siden 1995 har over 3000 pasienter med autoimmune sykdommer-
-fått stamcelletransplantasjoner.
83 prosent av MS-pasientene hadde NEDA to år etter behandling.
67 prosent av MS-pasientene hadde NEDA fem år etter behandling.
I den første fasen av forsøkene var dødeligheten på 7,3 prosent.
Det finnes en viss mengde medisiner og ingen kan kurere MS.
Om ingen av legemidlene kurerer MS, ser man lenger ned på listen.
"Denne legen støtter det og det."
Det andre legemiddelet på listen gjorde henne bare verre.
Ambulansearbeiderne fikk henne tilbake.
For ingen av legemidlene fikser det.
De hjelper på symptomene og man tar dem til de slutter å virke.
Det er en evig runddans, men ingenting gjør deg bedre.
Fordi sykdommen utvikler seg, om hun kan hindre den i å utvikle seg,-
-hvorfor ikke prøve stamceller?
Da de var ferdig med testingen, begynte mobiliseringsprosessen.
Tanken er å flytte stamcellene inn i blodomløpet.
Det er cellegift. Vi bruker cyklofosfamid.
Etter mobiliseringen blir de utskrevet.
De begynner å ta injeksjoner, altså et veksthormon.
"Vent i 30 minutter." Det har jeg gjort.
"Gjør deg klar for injeksjon."
"Se nøye på sprøyten." Herregud, dette bildet er hysterisk.
Den prosessen hjelper pasienten å bygge opp stamceller i blodomløpet-
-så vi kan høste stamceller.
Ti dager senere er de klare for innsamlingen av stamceller.
Stamceller erstatter celler og vev som er skadet på grunn av sykdom.
Stamceller omgjøres til immunceller om det er en mangel i kroppen.
Trinn fire: Stamcelleinnsamling.
Når vi er ferdige klokken 16.30 eller før,-
-vil stamcellefolkene telle hvor mange celler som er i posen.
Det tar cirka 1,5 time å telle dem.
Rundt kl 17.30 sender de det inn og forteller oss hvor mange det er.
Akkurat nå er jeg kvalm og kriblende.
KL 23.30
Det oppstod komplikasjoner.
Plutselig kjente jeg sterke smerter i hjertet og hadde...
Jeg følte ingenting.
Jeg var lammet. Jeg mistet synet og alt ble hvitt.
Det rystet troen min. Det kastet meg bakover.
Ga meg så mye stress.
Jeg er svak-
-og føler meg sårbar.
Jeg kunne ikke si at jeg ikke fikk puste fordi jeg ikke fikk puste.
Så besvimte jeg og svevde til toppen av rommet og så alt kaoset.
De åtte i det lille rommet som prøvde å finne ut hva som feilet meg.
Jeg følte ikke frykt eller noe, men visste at jeg kunne dø når som helst.
Så tenkte jeg på Arthur, men jeg følte ikke noe tristhet.
"Du må bli for hans skyld." Jeg følte at...
"Om du har litt mer i deg, går du ned. Dette er ikke..."
"Dette er ikke stort nok til at du skal dø. Du kan gå ned igjen."
Jeg kom ned igjen, og det var så vondt.
4. juli 2019
Hurra, jeg er ute og går.
Hva vil du si til meg? Jeg skal se på dette når...
Jeg skal se på dette når jeg ikke føler meg så bra.
Er det det du vil si meg?
-Er det det du vil si meg? -Jeg er glad i deg, mamma.
Jeg er veldig glad i deg.
-Ok. -Ha det. Glad i deg.
Glad i deg, mamma.
Trinn fem: Fem dager med intens cellegiftbehandling.
Selmas isolasjon på sykehuset begynner.
David Lyons Selmas ekskjæreste
Hun skal være i en boble på sykehuset i to og en halv uke.
Cellegiften vil redusere immunforsvaret til én prosent,-
-slik at immunforsvaret nullstilles.
De setter stamcellene tilbake.
Målet er at stamcellene skal skape et nytt immunsystem-
-som ikke angriper seg selv.
Pasientene blir nøytropeniske,-
-som betyr at immunforsvaret blir veldig undertrykt.
Av sikkerhetsgrunner sjekker vi de vitale tegnene hver fjerde time,-
-for å se at de ikke har feber eller for å se etter infeksjoner.
Ved en infeksjon starter vi en antibiotikakur umiddelbart.
-Glad i deg, Troy. -Greit, mamma.
Så jeg har store smerter.
Dag 2 av cellegiftterapien
Jeg vet ikke om man kan gjøre noe med det.
Jeg har krampe i halsen og korsryggen.
Fordi...
Jeg snakket med en venn, og han sa: "Prøv Dilaudid eller noe."
Jeg vil ikke. Det er ikke berettiget. Det er sikkert bare kroppssmerter.
Noen ganger må man bare gå gjennom det.
Og...
Det gjør så vondt å svelge. Jeg er så tørst. Det gjør så vondt.
Herregud, jeg er som et lite barn.
Sånn er det. Jeg klager.
Jeg føler meg dårlig.
Dag 4 av cellegiftbehandlingen
Jeg har lite oksygen.
Blodtrykket mitt og feberen gir meg feber.
Jeg føler meg ikke bra. La meg ta av dette.
Det er en dårlig dag.
I morgen starter neste steg. Det er det jeg har forberedt meg på.
I morgen har min nye kropp bursdag.
Gratulerer med dagen.
Trinn seks: Stamcelletransplantasjon.
Jeg vil begynne på nytt. Jeg vil at kroppen min skal bli bedre.
At stamcellene begynner å vokse i denne 47 år gamle falske kroppen-
-som de må lage flere av.
Jeg vil bare endre tankemønster.
I lang tid har jeg bare tenkt på døden-
-som det ultimate målet i livet.
Nå vil jeg bare tenke på livet-
-som en ting å være takknemlig for.
Jeg vet ikke hvorfor jeg har fått alt dette.
Jeg håper bare på det motsatte av disse cellene.
Du ser at når de kommer ut, så er de stivfrosne.
Det tar bare et minutt eller to å tine dem opp til flytende magi.
-Takk. -Det er en glede.
"Dette er dagen Herren har skapt."
"La oss glede oss og være glade."
Den barmhjertige Gud, skaper av alt liv.
Vi står foran deg i dag, ydmyk over livets store gave-
-og den uendelige kjærlighet du har plantet i oss, disse små cellene.
De kan helbredes og fornyes.
For å ha gitt forskere, leger, sykepleiere og medisinske teknologer-
-kunnskap til å bruke disse cellene til vår velferd. Vi takker deg.
For å ha brakt Blair til denne spesielle dagen, vi takker deg.
Herre, du kjenner Blair både inni og utenpå,-
-og vet at denne bønnen kommer fra hennes hjerte.
Hun og vi spør og om at du fjerner all genetisk negativitet.
Vi ber om at du hjelper moren hennes med å gi slipp.
I dag ber vi om velsignelsen av Blair, som mottar livgivende celler.
At hennes tillit til deres helbredende kraft,-
-men også din invitasjonen til nytt liv og en ny fødsel,-
-gir Blair tålmodighet og håp mens hun venter på helbredelsen-
-av kropp, sinn og sjel.
Vi velsigner stamcellene. Dere kan hjelpe meg.
Send ånden din i disse cellene.
Velsigne dem med din kjærlighet og helbredende kraft.
Vi ber i ditt hellige navn. Amen.
Immunsystemet deres vil synke til null etter cellegiften.
Stamcellene styrker immunforsvaret.
Det kalles innpoding.
Vi venter på at immunforsvaret skal komme seg før vi kan skrive dem ut.
Én dag etter transplantasjonen
Munnen min smaker skitne truser. Alt smaker vondt.
Det er rart. Det føles som jeg er på settet.
Et forlatt sett, og alle har dratt til et annet sted for å jobbe.
Det er så tomt her.
Det er dette jeg gjør om dagene. Høyrehånden min fungerer bra.
Venstrehånden min trenger mer terapi.
Bank, bank. Hvem er det?
Det er ikke så gøy å spille dette spillet alene.
Så du kroppen min? Det ser ut som jeg har født.
-Den er veldig hoven. -Føttene mine og alt.
Armene, halsen... De tror det er derfor tannsmertene er så sterke.
Det presser mot nerven.
-Men med klærne på, du ser ikke... -Bra ut.
La oss bare innse det.
Dag ni etter transplantasjonen
Ganske bra.
Det er som i den Tom Hanks-filmen der han er strandet på en øy.
Og jeg spiser Wilson.
Min venn.
"Når kan tannen fikses? Når kan hun bruke tanntråd?"
"Hvor lenge må hun gå med maske når hun kan få ansiktstrekk?"
"Er frisk frukt og grønnsaker greit å spise etter utskrivning?"
Dette er spørsmålene Bonny stilte.
Etter 19 dagers isolasjon på sykehuset blir Selma utskrevet.
Julie de Santo Selmas venn
Det var så godt å være ute, men jeg husker at jeg kom til døren,-
-og bare tenke at jeg var så ukomfortabel.
Jeg visste ikke at det fortsatt kunne skje.
Jeg trodde jeg var kurert.
Stimulien, bevegelsene og solen...
Jeg stengte av.
Når du ikke holder på å dø, tenker du: "Herregud, jeg dør."
Men når det virkelig føles som at du dør...
Alt jeg kan si er at jeg er veldig ukomfortabel.
Husker du meg?
Jeg kan ikke få hundebasillene dine. De kan drepe meg! Tenk så grusomt.
"Drept av Pippa."
La oss gå opp.
Jeg trodde jeg ville kunne gå når jeg kom hjem igjen.
Jeg ville bli frisk over natten, men det skjedde ikke.
Nå vil jeg bare se Arthur, og jeg er redd for å skremme ham.
Jeg er en veldig positiv person, men de siste dagene har vært tøffe.
En veldig positiv person.
Jeg er glad for å se sønnen min. Da blir jeg glad.
Nå vet jeg at han kan bo med faren sin.
Jeg føler ikke at jeg må holde på noe lenger.
Ikke hvis jeg ikke føler meg bedre.
Jeg er lei for det.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle klare å være hjemme.
Doktor Burt er ikke så pratsom angående hva man kan forvente,-
-for alle er forskjellige og han vil ikke gi deg noen ideer.
"Du vil føle dette eller dette."
Men jeg liker virkelighetssjekker,-
-så jeg kan sette meg opp mot den og ikke føle meg som en fiasko.
Jeg forstår ikke hjernen, og jeg lovet meg selv-
-at jeg ikke ville dømme prosessen, men det gjør jeg.
Da jeg så legene, var det som om jeg fikk en ny sjanse i livet.
Alt det vakre jeg har opplevd, som jeg har oppmuntret andre til å se,-
Jeg tenkte: "Vil det skje meg også?"
For jeg... Du vet.
På noen måter er jeg enda mer til stede,-
-selv om jeg har vært verre de siste dagene da jeg har presset meg selv.
Men på andre måter er det vanskeligere å snakke.
Jeg føler at jeg ikke kan...
Som om jeg mister talen.
For å få hjernen til å formidle noe...
Om jeg snakker om noe som jeg må fokusere på...
Om jeg ikke må fokusere, om jeg leser noe: "Cuisine de Provence".
Om det er noe med meg eller noe jeg bryr meg om,-
-er det nesten uutholdelig.
Det kommer til å bli mye hjernetrim.
Oktober 2019 11 uker etter transplantasjonen
Det er dette de fleste kjenner meg fra. Denne People Magazine-forsiden.
Dette er den verste Seventeen- forsiden jeg har sett, og jeg er med.
Vet du hva mamma sa? "Selma, du ser bare så uviktig ut."
Jeg vet det.
Hjelp. Da visste jeg at jeg ikke ville bli filmstjerne.
Jeg passet ikke inn kommersielt. Jeg visste det.
Men la oss gå videre til en suksess.
Steven Meisel, Italian Vogue.
Jeg ligner veldig på moren min. Det var sånn hun pleide å ha håret.
Det hjalp virkelig på selvtilliten-
-å vite at noen så en bedre side ved deg enn det du selv kunne se.
Jeg var takknemlig, for jeg har alltid følt at jeg ikke strekker til.
"Kysset med Sarah Michelle Gellar i 'Et farlig spill' i 1999-
-gjorde Selma Blair til en av de mest interessante skuespillerne."
Takk. Men jeg er ikke riktig størrelse, for faen.
Jeg er mindre enn i virkeligheten. Ingen la merke til det.
Jeg så at beinet manglet, men skjønte ikke hvorfor jeg så så uviktig ut.
Nå innser jeg at det ikke er min feil. De gjorde meg for liten.
Det er også min feil, for de ville ikke gjort meg for liten-
-om ikke det var vibbene jeg ga. Ingen ville gjort Nicole for liten.
Det er dumt, men jeg strebet aldri etter å bli den beste skuespilleren.
Jeg ville gjort det nå, om jeg begynte igjen.
Tror du at du vil gjøre det igjen?
Nei. Jeg vet ikke...
Jeg kan ikke forestille meg å...
Jeg vet ikke hvem som vil tro på meg.
Hvordan går det, Lizzie?
Jeg mister deg, for jeg er på vei til låven. Er du der?
Er det din første dag tilbake?
Jeg dro en gang tidligere, men dette er første gang jeg har en time.
Den blir kort for å unngå utmattelse.
-Så spennende. Det gjør meg glad. -Takk. Meg også.
Realistisk sett må jeg lære å ri igjen og bygge opp utholdenhet.
Forhåpentligvis rir jeg bedre enn jeg gjorde.
Jeg kunne ikke gjort det for en liten stund siden.
Sånn, ja. Det ser bra ut.
Hold deg foran og se om du kan bøye korsryggen litt.
-Der. Flott. -Jeg gjør ville ting.
Nei da, det ser flott ut. Hold så godt du kan med anklene.
Sånn, ja. Gi ham et lite spark, for du har ikke mye kraft i beinet.
-Du er kjempeflink. -Venstrefoten min er død.
-Jeg orker knapt ti sekunder. -Men tenk på hvor lenge siden det er-
-siden du kunne det. Det er utrolig.
-Kan vi galoppere denne veien? -Ja visst.
Husk hva du må gjøre. Bra, og så gi litt gass.
Sånn, ja. Bra.
Bra, sånn ja. Høyre skulder er nede.
Der, ja.
Nydelig. Bra.
Det er en fantastisk start. Det er det virkelig.
-Det er det virkelig. Jeg er så glad. -Det er begynnelsen på begynnelsen.
Jeg elsker deg.
New York City To uker senere
Jeg skal ta MR i morgen for å se om de finner noen nye lesjoner.
Jeg føler at det ikke virket helt, for jeg kan bli veldig spastisk.
Det funket kanskje ikke for meg. Hvordan rotet jeg det til?
Så jeg har ikke vært så stolt av meg selv.
Legen sa at ingen føler seg bedre. Det tar ni måneder eller noe.
Men han sa: "Det tar tid." Han nevnte 15 måneder.
Da jeg snakket med Robin Roberts,-
-sa hun at det tok to år før hun ble seg selv igjen.
Det var første gang jeg hørte det. Det var stort, for jeg tenkte:
"Dette er bare grunnlinjen, og det forblir kanskje ikke sånn."
Tenk at jeg ble en funksjonshemmet person-
-som hjelper andre funksjonshemmede.
De så håp: "Jeg trenger ikke å bli sint og skamme meg."
Den handlingen ga livet mitt mening.
Han vet det ikke, men vi går om kapp.
Jeg vant.
Jeg trodde ikke jeg skulle bestige fjell igjen,-
-men det er ikke...
Det er noe å bevise. Jeg skal klare det.
Jeg sa jeg ville se på livet som en suksess hvis jeg kunne dø med glede.
Jeg sa dette for mange år siden.
Det var så umulig og så flaut å ønske det.
Jeg visste ikke hvor jeg ville finne glede.
"Etter den filmen, etter å ha tjent så mye, etter at jeg blir edru..."
Jeg var alltid veldig ukomfortabel. Veldig ukomfortabel her på jorden.
Oktober 2019 Chicago
Bare gå mot døren.
Bra. På vei tilbake snur du deg.
Så slapper du av.
Kan du gå sånn? Som en politimann kan be deg om.
Det er det øyeblikket der jeg lener meg på venstrebenet.
Det er fortsatt rart, men resten går bra.
-Ja, jeg kan gå på tærne. -Bra.
Det er vanskelig med slike sko, men kan du gå i hælene?
Det går bra. Det er ingen nye lesjoner.
Ingen forbedring, ikke noe nytt. Det er veldig bra.
Du vil bli bedre. Det har bare gått tre måneder.
Maksimal forbedring er to år etter inngrepet. Du vil fortsette å leges.
-Det er normalt å være omtåket? -Ja.
Jeg vet at jeg er mye bedre.
Men jeg er svimmel og sliter med å fokusere. Jeg er rar.
-Jeg vil ikke være rar. -Det har bare gått tre måneder.
Men om det finnes en måte å bli mer avslappet eller mindre stresset på...
Jeg skal ikke jobbe på lenge. Jeg finner ikke tonen ennå.
Men når du er klar, kan jobben være terapeutisk. Du burde gjøre det.
-Greit. -Ingen nye lesjoner.
For første gang siden jeg fikk diagnosen. Takk, doktor Burt.
-Takk. -Bare hyggelig.
Jeg begynte å gråte da jeg så arrene på hjernen.
Da jeg så de store, hvite flekkene.
Men som han påpekte, så må hjernen være avslappet-
-og fri til å bygge nye nervebaner.
Hvor arrvevet er og sånt. Jeg må fly igjen i morgen.
Det gjør meg så sliten.
Jeg er i Chicago, jeg hadde vært gal om jeg ikke dro hjem til Detroit.
Jeg skal bare hjem til mamma, siden jeg er så nær.
Jeg vet ikke om jeg rekker det. Kanskje jeg gjør det.
Jeg er ikke sint lenger. Jeg er ikke sint på mamma.
Jeg skal dra hjem og treffe henne.
Jeg kjenner ingen bitterhet.
Ikke fordi hun er døende, men fordi jeg følte at jeg døde.
Jeg kan ikke.
Jeg ville virkelig klare det.
Jeg kunne ikke. Jeg fikk ikke med meg resten.
Ja. Å slå hjul er ingenting. Men det er ikke på listen over krav.
"Doktor Burt, jeg kan ikke slå hjul lenger."
Jeg prøver å se død ut for å få en dramatisk slutt.
Mars 2020 Los Angeles
Jeg er syk i dag.
Dette corona-viruset er bare ett i familien av sju koronavirus-
-som kan smitte mennesker.
De er kjent som SARS og MERS fordi de har drept mange mennesker.
Hun er frustrert over vedvarende symptomer og utmattelse,-
-og var hos en ny lege i Los Angeles.
Dr Regina Berkovich sa at Selma har skader på gråsubstansen i hjernen,-
-noe ingen andre leger hadde påpekt.
Gråsubstansen påvirker muskler, hukommelse, følelser og tale.
Jeg er litt irritabel-
-og forvirret over at jeg ikke klarte å bli frisk på mirakuløst vis.
Men jeg trodde virkelig at jeg ville våkne en dag og være helt normal.
Det ble ikke som jeg hadde trodd-
-fordi min fysiske helse fortsatt er en utfordring.
Jeg ser bassenget. Jeg vet hva jeg har med å gjøre.
Det er fortsatt hjernen og tankene mine,-
-og dette er mulighetene.
Og jeg lager dette til moren min.
Det er så jeg kan si at jeg bodde ved en dam. Det var suksess for oss.
At vi ville dø på et vakkert sted.
At vi ville bo på et vakkert sted ved vannet, men det ble ikke sånn.
Moren min er død.
Jeg er så lei for at hun ikke kan begraves.
Jeg trodde aldri at jeg ikke ville være der når mamma døde,-
-eller søstrene mine for å trøste dem.
Corona-viruset kom så klart, og vi måtte alle bli der vi var.
Hun er i et kaleidoskop, som en "shake and bake".
Som et rør. Du trenger ikke røre det.
Mamma ville begraves i jorda, men akkurat da hun døde,-
-tror jeg hun satte pris på dette "fra aske til aske"-konseptet.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal ta farvel, som en som så opp til henne.
Når ens mor kommer til kort,-
-føler man at man har blitt frarøvet muligheten til å være en god person.
Å være den beste personen. Å være en balansert person.
Jeg klandret moren min for at jeg manglet verktøyene,-
-og jeg føler meg så smålig.
Jeg ringer mamma. Tro om hun enda er blant mine favoritter.
Legg igjen en beskjed etter pipetonen. Takk.
Mamma! Herregud, det er deg. Jeg dør.
Herregud, mamma, du kalte meg sentimental før.
Det er ingenting. Du er død.
Hun ville ledd seg i hjel om hun hørte dette.
Hun hadde ledd og bedt meg om å slutte.
"Stopp! Kom igjen! Jeg trenger en drink."
Med en sigarett og en drink. Hun ropte: "Niagarafossen!"
Bare da kunne skrekken av det jeg gjorde vaskes vekk.
La oss feire, Selmata
Folk spør: "Hvordan går det?"
Bra, sier jeg. Men spør de hvordan det egentlig går,-
-sier jeg: "Få nummeret ditt. Jeg skal sende deg masse videoer."
Jeg er ikke ukomfortabel med sykdom, men med kronisk sykdom.
Jeg kan noen enkle triks.
Om jeg kan føle deler av kroppen min, så kan jeg fortsette.
Men når jeg kommer inn i et nytt miljø, blir det kaos igjen.
Når jeg går ut i verden, kan jeg bli til pukkelryggen i Notre Dame.
Veldig dramatisk.
Jeg kan ikke gjøre det lenger. Jeg tror jeg vil bli en einstøing.
Jeg er deprimert. Jeg sliter. Samtidig innser jeg at alle gjør det.
Vi kalte den Magikeren Merlins kjole.
Hun sa alltid at jeg kunne få den når hun døde.
Jeg har alltid likt smaragdene. De virket så store og glamorøse.
De er veldig underdrevne og søte.
Men da jeg var liten, var de store.
Hun hadde denne på seg og alle søstrene ville ha den.
Men jeg tok den, for den minner meg om Tinnmannens hjerte.
Jeg tok den for mange år siden. Jeg har brukt den siden jeg kom til LA.
Det er et enkelt sølvhjerte og dette er Magikeren Merlins kjole.
Jeg ventet på at hun skulle dø. Jeg fikk aldri prøve den.
Hun gjorde det bare for å være hyggelig mot meg.
For å gi det en betydning.
Alle hopper i vannet på slutten. Det er et stort steg.
Det er bra, jeg ser det aldri som dystert.
Å gå ut i vannet er ikke å gi opp. Du går ut i noe helt utrolig.
Jeg har alltid prøvd å forstå hvor ulykkelig jeg var.
Moren min festet et mørke til meg,-
-for hun ville ikke oppmuntre denne hjelpeløsheten i meg.
Jeg tror hun ville at jeg skulle innse at vi alle er hjelpeløse,-
-så gjør noe. Du er ikke spesiell.
Jeg er flau over å si at jeg har funnet fred.
Jeg har øyeblikk der jeg ikke føler det, men alt i alt har jeg det.
Jeg håper jeg kan gjøre mer for folk, men man tar redningsmasken på seg.
Jeg har jobbet med meg selv i lang tid,-
-og jeg håper at jeg, før jeg dør, vil ha utrettet noe.
-for de vi lever sammen med.
Tekstadministrasjon: Iyuno-SDI Group
\h