Downloaded from YTS.MX
DOKUMENT NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
V POSLEDNÍCH PĚTI LETECH VYHLÁSILY LOS ANGELES, SAN FRANCISCO A SEATTLE
STAV NOUZE V OTÁZCE BEZDOMOVECTVÍ.
NÁSLEDUJÍCÍ DOKUMENT VZNIKAL V TĚCHTO MĚSTECH
OD ROKU 2012 DO ROKU 2020.
Dnes chceme lépe zmapovat vaši situaci,
patří to k programu na pomoc lidem bez domova v okresu.
Půjde o vaši zkušenost s bezdomovectvím.
Budu vám klást otázky, které mi pomůžou lépe pochopit,
jak si sháníte, co je třeba, a co děláte, když potřebujete pomoc.
Možná se vám místy bude zdát, že se ptám vlezle.
Nesnažím se vás zahnat do úzkých. Ptáme se všech na to samé.
Čím víc mi svěříte, tím lépe pochopíme,
v jaké jste situaci a co potřebujete.
Tak jo, pojďme rovnou na to.
Pane, s čím byste potřeboval pomoct?
Potřebuju bydlení.
Byt nebo dům.
Momentálně hledám hlavně psychiatrickou pomoc
a řeším taky bydlení.
To je základ. Až seženu bydlení,
budu mít základnu a můžu makat na tom ostatním.
Jak dlouho jste bez domova?
Budou to tak čtyři roky, co nebydlím.
Čtyři roky bezdomovectví.
Od listopadu 2016 mi brácha pár měsíců platil hostel,
ale pak už jsem ho nechtěl zatěžovat.
Začal jsem spát na ulici.
Na ulici jsem dva roky. A to je moc.
Máte rodinu? A jste s ní v kontaktu?
Pardon.
Dnes tu není ambulantní stan?
Co potřebuješ? Náplast?
Mrknu se do auta.
- Co se ti stalo? Praštil ses? - Ne, jen se mi to zanítilo.
Včera jsem byl v nemocnici,
ve všeobecný. Umrtvili mi to, rozřízli a vyčistili.
Koukni. Zia byla u toho.
- Zia šla s tebou? - Natočila to na video.
To je skvělý, že jste spolu. Zia je boží.
To teda je. Potkali jsme se tady, minulý úterý.
Fakt?
- Jojo… - No teda!
- Chci kvůli ní skončit s bezdomovectvím. - Páni! Jo, zdá se mi jako správná holka.
Pomůže mi se prokousat…
Pánové u sprch, uklidněte se prosím!
- Haló, Dereku, copak se děje? - Ale nic!
- Aha, ty jsi tady. - Ahoj! Jasně, tady jsem, jako vždycky.
Co se stalo?
TOTO AUDIOVIZUÁLNÍ ZAŘÍZENÍ UMOŽŇUJE UŽIVATELI,
ABY SE UVOLNIL, NAČERPAL ENERGII A UKLIDNIL MYSL.
Nepamatuješ, jak jmenovala správkyně toho karavan kempu v Arizoně?
- Nebyla to Bonnie? - Jo.
Dík. Ticho buď!
Máš novou… Pracovala jsi jinde,
když jsem tu byla poprvé a viděla holky.
Začala jsem zase pracovat a najednou šlo všechno do kopru.
Protože jakmile úřadům nahlásíš,
že bereš dost na to, abys zaplatila nájem
a ostatní účty, bum!
Vezmou ti skoro všechny potravinový lístky a najednou musíš penězma,
který jsi měla na nájem, platit i jídlo.
- Jasně. - Protože co je naléhavější?
Jestli dítě dostane večer najíst, nebo nájem splatnej za dva týdny?
Nejdřív nakrmím svoje dítě.
To je fakt extrém. Musíme vám sehnat bydlení.
Víš, je to zvláštní, ale…
do extrémní situace se dostaneš postupně, takže si ani nevšimneš, že je extrémní.
Zdravotní a bezpečnostní problémy, se kterými jsme se setkali,
včetně otázky hygieny a rizika šíření nemocí,
ale také střelby, násilí a zločinnosti vůbec
pochopitelně přestavují nebezpečí jak pro osoby žijící na ulici,
tak i pro lidi z okolí.
A proto pomáháme s údržbou a úklidem.
Máme dostatek pracovníků i pro případ, že jde o rozsáhlá tábořiště.
Tento týden jsme navštívili 31 míst po celém městě.
Navázali jsme kontakt s 50 lidmi
a 19 z nich jsme zajistili ubytovnu nebo jiné bydlení.
Myslím, že nástroje, které používáte,
abyste lidem bez domova pomohli znovu nastartovat do života
a najít střechu nad hlavou, jsou správné.
Přestože se podařilo zajistit řadu jednotek sociálního bydlení,
k pokrytí poptávky to pořád nestačí.
Díky.
Jak jste se ocitl na ulici?
Inu, to je dlouhej příběh.
Popravdě to odstartovalo 11. září 2001.
11. září mě uvedlo do hluboký deprese.
Můžou za to hlavně vysoký nájmy především v Hollywoodu,
že si nemůžu dovolit bydlení.
Přišla jsem o práci a neměla na nájem.
Spolubydlící neměl pochopení
a vykopnul mě.
Postižení.
Vězení, drogy, psychický problémy, rodinný trable…
Kombinace spousty věcí.
Od konce vysoký se identifikuju jako trans
a rodina mě přestala podporovat.
Na ulici jsem od 19 nebo 20 let.
Chvilku jsem bydlela u dcery
a pak jsem skončila tady.
V ubytovně Union Rescue Mission. Jojo.
Máte dostatek jídla?
Párkrát se mi zdálo, že se mi břicho dotkne zad. Neměla jsem co jíst.
Měla jsem hlad, ale žádný peníze, žádný jídlo.
Nevěděla jsem, kde ho vzít.
KONDENZOVANÉ MLÉKO
Tohle je zlevněný, 5 dolarů, je to tak?
- Čtyři devadesát devět. - Aleluja! Ještě že tak.
Můžu dětem uvařit něco dobrýho.
To je paráda.
To si pochutnaj!
Poprosím 26 dolarů a 52 centů.
Děkuju, pěkný den!
Dvanáct devadesát devět, šílený.
Já na to radši ani nemyslím.
Sundej si tu bundu. Tu musíme vyprat, je špinavá.
Jasně. Jen vyndám věci z kapes.
Tak jo, zítra musím do školy.
- A pro průkazku. - Zejtra můžu prát sám.
- Ne, stačí až v pátek. - Dobře.
Nedáme v sobotu véču nebo film?
Jsi unavenej?
Strašně.
Ahoj, mami.
Jen jsem ti chtěla říct, že budeš babičkou.
Ne, ještě musím k doktorovi, aby mi to potvrdil a vyšetřil mě,
ale řekla bych, že je to celkem jistý.
Já nevím, mami. Řeknem si to později.
Co říkala?
Ať na sebe dávám pozor,
ať se pokusíme co nejdřív najít bydlení
a bejt rodina.
TADY
TVŮJ DOMOV JE TAM, KDE JE TVÉ SRDCE
Tak jo. Miluju tě.
- Zatím pa. - Ahoj.
Zvolej mi. Miluju tě.
Docela luxus.
KAPITOLA DEVÁTÁ BOŽÍ MEMORANDUM
Kde obvykle spíte?
Ve druhém patře mají ubytovnu,
vejde se tam tak 160 žen. Spí se totiž na patrových postelích.
Jak často spíte venku?
Strávila jsem venku čtyři noci, před dvěma lety.
Víte, kam jít, když potřebujete sprchu nebo pračku?
Kvůli sprše jsem musela lézt do hotelových pokojů,
když odešly pokojské.
A…
tak jsem nějakou dobu překlepala.
Promiňte.
Míváte strach, cítíte ohrožení?
Zažil jsem sexuální obtěžování, pobodali mě, postřelili,
přejeli autem. Už jsem toho zažil moc.
Kolikrát vás někdo napadl nebo zbil, od doby, co jste na ulici?
V poslední době…
čtyřikrát nebo pětkrát.
Dobře.
Jak se cítíš?
Je to fajn pocit, nebýt už na ulici. To ti povím.
Vzbudíš se, převalíš se,
záchod a všechno potřebný máš hned u nosu.
- Dobré ráno! - Dobré ráno.
Vysvětli mi to, Luisi. Právě jsi sehnal bydlení
a za půl roku budeš zase bezdomovec?
Jo, protože nájem je 700 dolarů.
Chtěl bych zůstat, ale nemůžu si to dovolit.
Je tu naštěstí tak pěkný počasí,
že pak můžu spát ve stanu a každý ráno ho skládat.
Ne. To by byl krok zpátky.
- Vždyť už jsme ušli takovej kus cesty. - Jo. Dobrovolně se na ulici nevrátím.
Jak ti je, zlato? Nechceš napít?
Vodu?
- Díky. - Dáš si? Tady máš.
Patty, mluvila jsi s Annou?
Moc ne. Ale snažím se dostat někam, kde mě nebude…
To bude dobrý.
RODINNÉ BYDLENÍ LOS ANGELES
Zase ten… Jak se jmenuje? Mike?
Jasně.
Je to teď zlý? Je, viď.
Aha.
Tuhle jizvu mám od něj.
Jo tak.
To máš čerstvý? Aha.
Bude to týden, dva, co jsem naposled viděla Annu.
Oukej.
Dobře. Kde je Mike teď? Je tady?
- Jo, teď tu je. - To bude dobrý.
- A dneska mě praštil do obličeje. - Aha.
- Jednoho dne mě zabije. - Souhlas. Musíš vypadnout.
Ahoj, jsem zrovna v kotlině.
Jo, Patty má problém s Mikem.
Zase ji zmlátil.
Zjistila bys mi, jestli se pro ni najde místo na ubytovně?
Dneska je odhodlaná tam jít. Chce od něj pryč.
Co byste rádi k večeři?
- Slaninu, vejce, kukuřičnou kaši. - Brambory!
- Slaninu, vejce, kukuřičnou kaši. - To je spíš k snídani.
Tak jo. Obejmout… papa. Ať to jde ve škole!
Od tý doby, co tě znám,
jsi mi o sobě zatím nic neřekla. Jen se snažíš jít dál.
Každý večer tě vídám, jak jdeš do obchodu
nakoupit jídlo pro děti. Přitom se můžete stravovat tady!
Ale ty jim každý večer vaříš.
Protože nechci, aby se naše rodina kvůli bezdomovectví rozpadla.
Děti musí vědět, že máma se o ně postará, ať se děje cokoli.
Jasně. Promluvme si ale o tvém příběhu.
Dobře.
Před devíti měsíci mě můj ex začal pronásledovat.
Vykopnul dveře, zmlátil mě hlavní pistole a znásilnil mě.
Výsledkem je, že jsem v 32. týdnu těhotenství.
Takže když jsem přišla do nemocnice s monoklama, ošklivě zmlácená,
ujala se mě Národní městská liga a sehnala nám hotel.
Na podpůrný služby jsem neměla nárok.
Nemohla jsem žádat o byt. Oficiálně jsem nebyla bezdomovkyně.
- Protože jsi bydlela v hotelu. - V hotelu, který mi platila Liga.
Po šesti týdnech v hotelu
jsem si konečně mohla dovolit zaplatit nám tam dva další týdny,
pak ale došly peníze
a neměli jsme kam jít. Tři dny jsme spali venku
a pak jsem získala místo na ubytovně jménem Centrum naděje.
Jeden sál pro všechny, spalo se na matracích na zemi.
Žádný sprchy.
Před dětma jsem dělala, jako že kempujeme.
A každý ráno v půl sedmý, v sedm, jsme museli pryč.
Za každýho počasí. Nechtěla jsem zatěžovat děti ani nikoho dalšího,
a tak jsme denně chodili do supermarketu, kde jsem jim koupila jídlo
a na záchodech je vykoupala.
Jednoho po druhým jsem je vzala na záchod,
opláchla je a učesala.
Aby se na ně lidi nekoukali skrz prsty. Nechtěla jsem se jen toulat po ulicích.
Pak jsme vždycky čekali, až otevře knihovna,
protože ta otevírala až v devět,
a vzala jsem děti tam, protože tam bylo teplo
a mohly tam hrát videohry a koukat na telku,
takže si ani neuvědomovaly, jak zle na tom jsme.
A takhle vypadal každej den.
Bože můj.
Proto už nechci žádný milodary.
- Jasně. - To už nesnesu.
Lidi, sbalte se. Jednou sem. Už jsou na cestě.
- Další bod, prosím. - Ano.
Bod 8A, žádost o schválení usnesení, jež umožní odboru pro otázky bezdomovectví
založit v San Franciscu nové centrum pro lidi bez domova.
Musíme to tu zajistit. Celé tábořiště.
- Je tu příliš nebezpečného materiálu. - Dobře.
Musíme to tady neprodleně vyklidit.
Ubytovny pro lidi bez domova
musí vzniknout ve všech čtvrtích města.
Všechno si sbalte.
Všechno musí pryč. Aspoň ty stany si odneste.
Centrum bude disponovat 200 lůžky
a jako magnet přitáhne obrovské množství lidí bez domova.
To poškodí celou čtvrť.
Ptal jsem se, kam mají podle nich jít.
Nikdo z nich nemá kam jít. Co s nimi bude?
Ještě jsem nezažil,
aby si starosta vynucoval projekt,
s nímž 95 % obyvatel čtvrti nesouhlasí.
K PRONÁJMU IHNED
Právě jsem byl označen za rasistu,
protože jsem nechtěl, aby do naší čtvrti
přišli další bezdomovci a s nimi užívání a prodej drog.
Víte, většina lidí nechce, aby se jim tohle dělo za domem.
Před domem vám umírají lidi!
Čeká na tebe lepší život, Patty. Bude líp.
Musíš tomu věřit a makat na tom.
A já jsem jen jednu výplatu od toho, abych skončil na ulici stejně jako ty.
Může se to stát komukoli. Jasný? Komukoli z nás.
Tak pojďte.
Tak jo.
PŘÍJEM KLIENTŮ
Jak plánujete řešit bydlení?
Chci si sehnat dům a už se z něj nehnout.
Jestli seženu bydlení,
rozhodně odejdu z téhle ubytovny.
Budu v lepším prostředí,
budu moct víc jíst, víc se sprchovat.
Víte, pokaždé, když seženu byt, nakonec zase skončím na ulici.
Takže chci radši velkou dodávku nebo karavan.
Něco, co bude moje a nikdo mi to nevezme.
Pomáhá vám někdo o bydlení žádat?
Momentálně čekám. Chodím do terapeutickýho centra,
kde mi taky pomáhají získat státní příspěvek na bydlení,
takže teď čekám, jak se to vyvine.
Máte nějaké další cíle, na kterých chcete pracovat?
Jestli se mi podaří najít bydlení
a vypnout si v hlavě
bezdomoveckej mód…
Jenže já… Upřímně, já žádnej jinej neznám.
Chápu.
Moc bych chtěla
najít stabilitu
a…
mít kolem sebe zase svoji rodinu.
Vždycky jsem toužil bydlet.
Ale není to snadný.
Snažím se nikoho neobtěžovat, nebýt nikomu přítěží.
A když nás policajti vzbudí a vyženou…
„Tady být nemůžete!“
Říkávám jim: „Dělám totéž, co vy.
Čistím si zuby, potřebuju jídlo.
Akorát dělám každou věc jinde.
Ostatní mají tyhle věci pohromadě, pod jednou střechou.
Ale dělám totéž, co ostatní.
Nic jinýho.“
Na téhle lodi jsme spolu a potápíme se.
Obzvlášť ve městech, kde je draho, jako v tom našem,
nepomáháme, jak bychom měli,
a počet lidí bez domova se v Oaklandu za poslední čtyři roky zdvojnásobil.
Některé komunity jsou zasaženy obzvlášť těžce.
Afroameričané nebo lidé, co byli ve vězení, jsou ještě náchylnější.
A pak navíc udeřil Covid-19.
Všichni víme, že se blíží tsunami bezdomovectví,
protože nikdo nemá na nájem.
Moratoria na vystěhování nájemníků nebudou trvat věčně.
Situaci je třeba začít brát vážně
a řešit ji coby celonárodní krizi.
Jak zajistíme, aby měl každý v Kalifornii právo na bydlení?
Čeká nás hromada práce a města a okresy ji samy nezvládnou.
Tyhle srdcervoucí příběhy
potřebujou ráznou změnu.
Cesty mě vedou
od stromu k stromu,
žádná z nich mě však nevede domů.
Silnice mě mámí písničkou:
„Copak je asi za další zatáčkou?“
A pak se divte, že se toulám.
Všechna místa, která znám,
volají mě zpět: „Pojď k nám!“
Hodná holka.
V borovicích slyším
šustit severák,
srdce mé mi zpívá:
„Usadíš se pak!“
A cesta vede dál.
Kdo by odolal?
Snad na konci čeká
někdo s úsměvem
a nad hlavou střecha,
pod kterou spočinem.
Snad si jednou svléknu
svou toulavou vestu,
útrap se nezaleknu
a najdu domů cestu.
Zatím však jen bloudím,
když se rozednívá,
samotou se brodím,
a mé srdce mi zpívá:
„Jednou tvé toulky najdou cíl,
a domů dojdeš, už jen pár mil.“
Půjdeme spinkat, Luno?
Tak jo.
Zítra je taky den.
Copak si dneska pustíme, Luno?
PŘES PŮL MILIONU AMERIČANŮ SE KAŽDOU NOC OCITÁ
BEZ STŘECHY NAD HLAVOU.
ZJISTI VÍC A ZAPOJ SE NA WWW.LEADMEHOMEFILM.COM
Překlad titulků: Alžběta Ambrožová