Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Posljednji dan škole.
To je 1985. svakom 15-godišnjaku bila čista sreća.
Ali život mi nije bio lak.
Najgore nije to što vas najveći tipovi svakodnevno love,
već ako vas ulove.
Dođite ovamo!
Dođite, gadovi mali!
Vratite se, jebem vam sve!
Kukavice!
Dođite ovamo, gadovi mali!
Kukavice!
Ti usrani rukometaši ne odustaju ni na zadnji dan.
Ne.
Ti idioti će mi uzeti najkice.
Što ćeš s ocjenama, čovječe? Ponavljati razred?
-Ubit će te. -Smislit ću nešto, Noguera.
Moram pobjeći odavde.
Moj tata poludi u prometnoj gužvi.
Da, uvjeri ih da ćeš popraviti ocjene.
Ili sam sljedeće godine bez prijatelja.
Ne znam što ću, ali znam da će to biti nakon Ivanjske noći.
Sranje! Stižu!
Ti idi lijevo, ja ću desno!
Bježi!
Sramota!
Nasilniče!
Kukavice! Vraćajte se!
Kukavice!
Prestanite bježati!
Evo ga, napokon.
Smijem li krenuti, gospodine?
Da.
Hvala lijepa.
-Uvijek si posljednji, Davide. -Znam.
-Sljedeći put, trči. -Ali trčao sam, tata.
-Ali ništa! -Ne želim.
Hajde, idemo.
Svaka dodatna minuta znači 30 u prometu.
-Rekao sam ti to već tisuću puta. -Da.
Mahni prijateljima.
Budi pristojan, kad već nisi prema nama.
Spreman?
Da.
Zakasnit ćemo zbog njega, kao i uvijek.
Idemo.
Evo.
Prestani više s tom lutkom!
-Spreman. -Isuse.
-Hajde, put je dugačak. -On i njegove slušalice…
-U svom je svijetu. -Kreni.
Ne opet tuna, mama!
-Smrdi. -Ne smrdi!
Jedi i šuti!
-Ništa ga ne veseli. -Ti smrdiš!
Nije bitno je li tuna ili šunka.
-Samo je čudan. -Šuti i jedi.
NETFLIX PREDSTAVLJA
Hajde!
Kao da si dobio dozvolu na lutriji.
Pusti ga, dušo.
ZAUZETO
Lúa.
-Što je? -Gledaj, u Galiciji smo.
Izađite, znate da auto ne ide uzbrdo.
Sirota stara kanta.
Oprezno s vratima.
Zdravo!
-Kako si, djede? -Brzo smo stigli.
Dođi. Daj mi…
Kako si?
-Tako si zgodan. -Naporan dan.
-Malo si umorna? -Malo.
Dječače moj.
Slomit ćeš me!
Ništa ne jedeš?
-Jedem. -Hvala.
-Izgledaš mršavo. -Da.
Vidimo se poslije, mama.
-Što? Kamo ideš? -Izaći ću malo s prijateljima.
-Nisam ih dugo vidio. -Ali tek smo stigli.
Razgovaraj s bakom i djedom.
Neka se dječak zabavi.
Vrati se do 21 h na večeru.
-Dobro. -Ni minutu kasnije.
I nemoj se zaprljati.
Nisam došla na odmor da ti perem rublje.
-Dobro. -Taj dječak…
Točno u 21 h, Davide!
Dobro.
Dječače moj, čekala sam…
Ne. Molim te! Ne!
Čekajte!
Ne!
Ne! Mičite se!
Ne!
Nešto nije bilo u redu. Mislio sam:
„Gdje su ti momci?“
Kunem se. Vidio sam vas iza drveta.
-Da. Njega si vidio. -Jesam.
Uvijek te zeznemo, čovječe.
Što ima?
Mijenjamo se za sličice. Ovaj ima Carrasca
i neće se mijenjati.
Samo mi on fali.
Dam ti ga za Butragueña.
Rekao sam ti već da ti ga ne mogu dati.
Mijenjajmo se za neki duplić.
-Neki koji nemaš. -Da vidimo.
Imam…
-Ovu nemaš. -Ne.
-Mijenjajmo se onda… -Ne želim.
-Hajde, dam ti tu. -Ne.
Ne mogu vjerovati da još razmjenjujete sličice.
-To je za klince. -Ne.
To je za kolekcionare.
A ove dvije i dvije čelične pikule?
Pikule su za klince.
Koja si ti budala.
Imaš stripove o Daredevilu.
-Maza, gledaj. -Ne diraj!
-Ne diraj to. -Gledaj, Daredevil.
-Daj da vidim. -Podijeli.
-Bar jedan. -Ne.
-Daj, imaš ih puno. -Kupio sam ih, moji su.
Ti bar dobivaš džeparac. Ja ne.
Što da radim?
Kako ti je brat?
Dobro. Izašao je iz bolnice.
Dosta mu je biti unutra.
-Hoće li izaći? -Ne znam.
Ovisi o tome kako je i što radimo.
Evo, kompa. Uzmi ovo.
Zbilja, Garri?
-Tako si darežljiv, Garriga. -Nego što.
Ne zanovijetaj.
Mislim…
Slušaj, Maza…
Tako si škrt, čovječe.
Gdje je Suso? Ne bi li trebao biti ovdje?
Radi na bazenu kod Casebiosa.
-Ima puno posla. -Idemo ga iznenaditi?
Dobro ćemo ga prestrašiti.
-Može. -Idemo.
Upadaj!
Što radite?
-Koje ste vi budale. -Sutra ne radiš?
Ne ako danas završim.
Obećao sam to tati u bolnici.
Kako ti je tata?
Kažu da je malo bolje, ali još se nije probudio.
-Što ćemo sutra? -Imam ideju.
-Da? -Neka cura ima tulum.
-Cura? -Svirat će nekoliko bendova.
Pozvala te?
-Tako nekako. -Čekaj.
Što to znači? Misliš upasti nepozvan?
Mogla bi biti u našoj ekipi.
Što?
Mi smo jedini luzeri koji nemaju cure u ekipi.
-Koga briga? -Jedino si ti luzer.
Misliš da je pametno upasti curi na tulum i pitati je
želi li biti u našoj ekipi?
Jesi li glup?
Poznaje me. Ide sa mnom u razred.
-Moraš riskirati. -„Riskirati“.
Imam bolju ideju.
-Ostanimo vani cijelu noć. -Da, možemo na tulum.
Pusti tulum, Garriga.
Kamo želiš ići?
Do vrha planine.
Morali bismo ustati u 6 h i vratiti se sljedeći dan.
Zvuči kul, ali neće me pustiti.
-Daj, Rodri! -Reci da svi idemo.
Obično im kažem.
-Uvijek kažu isto. -Što?
„Da svi skoče s mosta, i ti bi?“
-Kakav luzer. -Pazi se!
-Olakšavaš nam. -Baš si glupan.
Što bi uopće radio gore?
Kampirao.
Zapalio vatru i gledao vatromet i krijesove.
Pogled je opak.
To je to?
-To je tvoj plan? -Da.
Da se popnemo na planinu?
-Radi pogleda? -Nije tako daleko biciklom.
Što ti znaš? Živiš dolje u Alcorcónu.
Glupan.
-Kako ćemo dotamo? -Sumnjivim dijelom.
Molim? Nema šanse.
Ne. Ne tamo.
Ne, sumnjivi dio je… stvarno sumnjiv.
Nikad ga nismo vidjeli, kako znaš?
Da.
Da, ne znam.
-To je zbog onih biljaka? -Kakvih biljaka?
Ne, nečeg drugog.
Cijele sam godine ovdje i dosta mi je jednog te istog.
Što je s tim biljkama?
Ma ništa.
Kažu da ako na Ivanjsku noć, prije zore,
popiješ sok tih biljaka,
možeš se izliječiti od svega.
Ali to je samo mit.
Moj tata to zove dahom Zemlje.
-Dah Zemlje? -To je bapska priča.
-Iz sela. -To nije bapska priča.
To je čarolija koja se događa jednom godišnje.
Ali ako ne želite ići, sve će ostati po starom.
Ne želim sve po starom.
Idemo vidjeti.
Moram završiti posao.
Sutra u 6 h kod Maze.
Savršeno.
Sranje! Moram ići!
Stići ćeš, kao raketa si!
Dođi sutra!
Da!
Doći će i tvoj brat?
Ne znam. Jučer je izašao iz bolnice i vraća se za deset dana.
Pozovi ga. Odavno ga nismo vidjeli.
Hoću.
Van, Garriga, moram dovršiti.
Garriga!
Ne prskaj, tek sam se osušio.
Što ima, kompa?
-Bez pozdrava? -Pustite me!
Kaže da ga pustimo.
Pustite ga!
Što ima, zgodni?
Nisi nazvao da javiš da si u posjetu.
-Gubi se! -Ha, mali?
Ne želiš se družiti? Daj, čovječe!
Hajde, pedaliraj!
Pedaliraj!
Pustite me!
Vidi me!
Tako sam brz!
Hajde!
Idemo!
Hajde! Želim da budeš brz kao i mi.
Vozi!
-Tako je! -Kukavice!
Idemo, mali!
Brže! Hajde!
Dođi, mali.
Imam ga.
Stjerali su me u kut
i gurnuli me u jezero. Pokušao sam pobjeći,
ali bilo ih je previše. To je to.
Nemojte se smijati!
Tata.
Kakva priča. Što očekuješ?
-Pao si u lokvu. -Ne!
Kako si to uspio?
Prljav si. Presvuci se.
Hajde, čuo si majku.
Možeš jesti u kuhinji.
-Što? -Nema televizije.
-Zašto? -Propalico.
-Propalica si. -Ne kažnjavajte ga.
-To će se začas isprati. -Bako, ne govori to.
Slušajte baku, nije pošteno!
Uvijek me ganjaju.
Prvo tipovi s rukometa pa ovi gadovi.
-Što još? -Nisam ja kriv.
Kriv je onaj Sioux. Kao kuga je.
„Sioux“. Sad je „Sioux“?
Mislio sam da su gadovi. Što onda?
Kakve priče izmišljaš.
-To nije priča. -Lažeš.
Znaš što? Nema deserta.
-Zašto? -Prestani govoriti.
Inače ćeš u krevet bez večere. Čuo si me.
Hajde.
Skidaj to.
Taj dječak…
Prljav je.
Hajde.
Tko bi rekao da su u selu Indijanci?
-Bio si još gori. -Kakav otac, takav sin.
-Ja sam bio anđeo. -Baš!
Mama.
Idem u krevet, može?
-U redu. -Dobro.
-Umoran si? -Da.
-Naravno.
Sutra idemo do Susa na Ivanjsku noć.
-Tamo ćemo imati tulum i prespavati. -Sjajno.
Tko ide?
Uobičajena ekipa.
Želim ići jer je Susu teško zbog oca.
-Da. Jadničak. -Da. Siroti klinac.
Da.
Da, teško mu je.
-Možeš ići. -Hvala, djede.
Ali nazovi nas oko ručka.
-Dobro. -Da se javiš.
Hoću.
-Laku noć. -'Noć.
Laku noć.
-'Noć. -Lijepo spavaj.
-Laku noć. -Bok.
-To je on. -Vidjet ćemo koliko će izdržati.
Da. Ajme…
Tko je rekao da spavam, dušo?
Što ti se dogodilo?
-Sioux me sinoć skoro ubio. -Što?
Što je učinio?
Gadovi su me okružili i gurnuli u jezero.
-Blizanci! -Što ima?
Álvaro!
Kako si?
Onda?
Što ima, čovječe?
-Kako su momci? -Bok, Rodri.
Jesi li dobro?
-Da, a ti? -Uvijek sam dobro.
-Álvarito! -Garri!
-Sve u redu? -Da, ti?
Što ima?
Susiño!
-Što ima? -Kako si?
-Dobro. -Je li sve u redu?
-Da. -Kako si?
Dobro. Uvijek dobro. Zar se ne vidi?
-Kamo ćemo? -Do hramova, kao i inače.
-Dobro. -Idemo.
Što si rekao roditeljima, kamo ideš?
Kod tebe.
Ma ne!
Ja sam rekao da idem kod tebe!
Garri, zašto se smiješ?
Što ako nazovu?
Bit će dobro.
Moj se tata nikad ne javi.
Isuse.
Što ste vas dvojica rekli?
Da idemo kod Garrija.
Da smo rekli da idemo kod tebe, ne bi pustili Álvara.
Trebamo to unaprijed dogovarati.
Nadrapali smo ako itko od roditelja nazove.
Drago mi je da su te pustili.
Kako ide liječenje?
Uvijek isto sranje.
Daju ti nešto da te izliječi,
ali to te rasturi jer ne razlikuje dobro od lošeg.
Daju ti dva tjedna za oporavak, a onda si na istom.
Kako je tvoj tata?
Isto.
Nije se probudio otkad je pao s krova Bujánsa.
Sigurno će se probuditi.
Nadamo se.
-Jak je. -Totalno.
Možda mi se posreći ako te protrljam po glavi.
-Lijepo. -Znaš čega sam se sjetio?
Čega?
Kad sam dobio ospice,
ove me kukavice nisu smjele posjetiti.
Ali ti si došao da ih imamo zajedno.
Sjećaš li se tog mjeseca?
Sjećam li se?
Pitaj moje roditelje.
Bili su van sebe!
To je bio nestvaran mjesec.
Bilo je kul.
Pazi glavu.
Evo ga.
Hajde, Garriga.
Šuti, Suso.
Koliko prašine.
Guraj donji dio.
Od dna.
-Čekajte mene. -Tri, dva, jedan.
Ne izgleda sjajno.
U redu je.
Uzmi to i idemo u kamenolom.
Ne, gadovi su uvijek tamo.
Idemo nekamo drugamo.
Da, ne želim da me opljačkaju ili prebiju.
-Zašto bi te prebili? -Da, Garri?
Čak ih se ni ja ne bojim.
Trebao bi.
Mene gadovi uvijek opljačkaju.
Uzmu mi sve osim ovog usranog sata.
-Ovo je sveto mjesto, ne psuj. -Oprosti.
-Mislim da su čuli mog tatu. -Što je rekao?
Da će mi, ako mi ukradu ovaj sat,
kupiti onaj s kalkulatorom.
Ali neće ga uzeti. Čak sam im ga i nudio.
-Ali ne žele ga. -Što?
Gadovi su čuli što ti je tata rekao?
To znači da ti je tata sigurno gad.
U tvom su kvartu čak i gadovi izbirljivi.
-Da, čovječe. -Baš.
Pokušali su to i sa mnom, ali znam karate
pa sam ih opalio u muda. Sad me ne gnjave.
Opalio si ih?
-Da. -Ne opet karate.
Što je? Ove godine imam smeđi pojas.
Sereš.
-Što je? -Prestani psovati.
Oprosti. Ne vjerujem ti.
Nikad nisi vježbao karate.
-Ne? -Udari me.
Siguran si?
Napravi neku katu.
-Siguran si? -Da.
-Onda dođi ovamo. -Maza, molim te…
-Neću ustati. -Rekao sam ti već 50 puta.
Sensei nam zabranjuje pokazivati naše umijeće.
-Da, baš. -Rekao sam ti.
Da.
-Pravi se važan. -Ne, istina je.
-Mulja nas. -Álvaro može potvrditi.
Dajte ruke.
Tri, dva, jedan.
Zauvijek zajedno!
Ti šuti!
Hajde, momci.
Što ćemo kupiti u Gorrioni?
-Twinkiese? -Ne, Wagon Wheelse.
Da! I Coconut Creamse, ti su najbolji.
-Nitko ne voli Coconut Creamse. -Ja volim.
Kupite što god želite. Ovaj vikend ja častim.
Idemo.
Ovo je od čokolade.
Cheetos!
-Cheetos… -Suso, ovo je opasno.
Pazite da ne spremite nešto u džep.
Poznajem te, Garriga.
To je bilo samo jednom, samo Cheetose.
Samo jednom.
Da, samo jednom.
Idete igrati stolni nogomet?
Ne danas. Imamo planove za Ivanjsku noć.
Idemo kampirati.
Suso…
Zašto joj to govoriš? Nemoj nikome reći, María.
María neće reći.
Je li tako?
U životu morate često vidjeti, čuti i prešutjeti.
Katkad morate vidjeti, čuti i progovoriti.
Iako obično ne trebate ni vidjeti ni čuti.
-María… -Samo začepiti.
María, imaš li Rocketse, Freaky Footse ili Draculase?
Ne vidite plakat? Imamo sve što nije prekriženo.
Žao mi je, ali sve je prekriženo, María.
Imamo ledenu roladu.
Za 25 ili 50.
Pedeset.
-Praznik je. -Da!
Ajme, izgleda da je nekome bolje.
-Da vidim. -Pomoći ćemo.
-Oprezno. -Otvorimo ovo.
Lijepo je što idete na planinu, pogled je divan.
Ali jedan dio je veoma strm, teško ćete se popeti.
-Tražite cvijet? -Da, cvijet koji liječi sve.
Nije ga lako naći.
Njegov učinak ne traje, pa ćete morati požuriti.
Pila sam ga kao dijete i pogledajte me, kao vol.
Ali nemojte ići u napušteni dio.
To su vam još dva sata.
To sam rekao Susu, ali on želi ići u sumnjivi dio.
Nije toliko sumnjiv, María.
Nije, Suso, ali nemojte ići tamo.
Neke stvari je bolje ne vidjeti.
Vidiš? Čak i ona to kaže.
Ovo je ogromna kriška, María.
To je bar 100 pezeta.
Ne bih rekla. Ne griješim s kriškama.
Evo.
-Zabavite se. -Hvala.
-Uživajte, ali u granicama razuma.
Uvijek koristite zdravi razum.
Uvijek, bez brige.
María nikad nije odrezala tako veliku krišku.
Nikad nije vidjela umirućeg dječaka.
Koliko si dugo bio tamo?
U bolnici?
Tri mjeseca u komadu.
Ako računamo sve zajedno… Godinu i pol.
U sjajnoj si formi, čovječe.
Moj je tata u komi već mjesec dana.
I svi smo loše kod kuće.
Prvo se nadaš jer ti liječnici kažu
da će se probuditi… iz kome, ali…
prolaze dani i tjedni i…
sad više ništa ne govore.
Kad su otkrili da imam rak,
rekli su roditeljima da imam pet posto šanse da preživim.
Svi su mi lagali.
Ponašali su se kao da je sve normalno, ali vidio sam da nešto nije u redu
i da ne ide tako dobro kako su rekli.
Ali Albert, sjajan tip kojeg sam upoznao u bolnici,
rekao mi je nešto što ću uvijek pamtiti.
Sreća ne postoji, možeš samo biti sretan svaki dan.
Na kraju, živjeti znači naučiti gubiti ono što imaš,
što si stekao.
Otad živim život punom snagom, Suso.
To i ti moraš, živjeti svaki trenutak kao da ti je posljednji.
Moraš to učiniti za obitelj, naravno da moraš i raditi za njih,
ali iznad svega, moraš paziti na sebe.
Živi život za sebe, Suso.
Dobro?
To je okupljalište gadova.
To je njihov teritorij, neće nas pustiti.
Karate momak, spreman?
-Žao mi je, Suso, ali… -Maza…
Žao mi je, ali rekao sam ti već da ne započinjem tučnjave.
Dobro. Momci, slušajte. Zaobići ćemo ih.
Možemo proći kroz selo.
I stići sljedeći mjesec? Ne.
Ne, Suso. Jučer su me sredili i to je dosta.
Plan je jednostavan.
Bez motora su bezopasni.
Prerezat ćemo im dovod goriva i ukrasti im svjećice.
Zbrisat ćemo i pa-pa, gadovi.
Ne, Rodri je u pravu. Idemo okolo.
Garriga, nemoj biti kukavica.
Ako se sad pokolebamo, bolje da odemo kući.
Ne, Suso. Najbrži sam i ja ću prerezati dovod.
I gotovo.
Te gadove moramo naučiti lekciju.
Dobro, ali ako ti ideš, idem i ja.
Ne možeš ići sam.
To je bila moja ideja.
Znam, samo kažem da ne ideš sam.
Pogledaj me, dobro sam.
Pusti! Ne ideš sam.
-Ti pusti! -Jesi li glup?
Može te uhvatiti nesvjestica, znaš to.
Ako ti to učiniš, i ja ću.
Znaš da sam brži, jebeni Karate Kid.
Kažem ti, idem s tobom.
Idete obojica i gotovo. Kakvi ste vi to blizanci?
-To i kažem. -Daj mi svu pirotehniku.
-Zašto? -Sve mi daj, Garriga.
-Daj mi sve. -Daj, Isuse!
-Čovječe… -Da im odvučem pažnju.
Bježimo čim eksplodiraju.
-Savršeno. -Hajde.
-Idemo. -Hajde, momci.
Donesite vreću.
Otvori je kako treba.
Čekaj.
Majica.
Uzmi sve, Garriga.
Želimo ih omesti, ne ubiti.
Još malo.
Tip se samo pravi važan.
-Pa… -Pored posla si…
To je vrata pored.
Isuse! Koji kurac?
-Brzo, idemo. -Hajde!
Idemo.
Jeste li vidjeli nekoga?
Tamo je nešto eksplodiralo!
Uništeno je.
-Jeste li išta vidjeli? -Nešto je eksplodiralo!
Jebote!
To je klinac od jučer.
Idemo!
Idemo, jebote!
-Idemo! -Što je?
Što je?
Neće krenuti.
-Neće krenuti! -Ni ovaj!
A ona dvojica?
-Kreni! -Radi li?
Uzmi drugi motor!
Drži ovo! Nema šanse da pobjegnu.
Hajde!
Zašto ste bili tako spori?
-To je bio dinamit? -Pirotehnika za godinu dana.
Pokreni ga!
Što se događa?
To! Jebote!
Za njima!
-Niste sve prerezali? -Nismo stigli.
-Propustio sam jednog. -Što sad?
-Prepustite to Rodriju! -Što?
-Bacaš bumerang? -Da!
-Ne. -Da.
Ne. Vježbam na limenkama kole.
-To nije isto. -Vježbaj na njemu.
-Mogu ga ubiti. -Hajde.
Šuti, Garriga!
-Nećeš ga ubiti. -Odoh ja.
Hej, momci, ovamo!
Idemo!
Sjećaš li se što ti je učinio?
Moraš se osvetiti tom gadu!
-Rodri, hajde. -Idi!
-Odvući ćemo ga. -OK.
-Vraćajte se! -Kreni!
Vratite se ako imate muda!
Kreni!
Vratite se!
Čekaj!
-Što ako ne… -Čekaj!
-Uhvatit će nas, Suso. -Čekaj!
Sad.
Hej!
Kreni!
Suso!
Hajde!
Idemo!
-Rodri, hajde! -Hajde, idemo!
Rodri, bježi!
-Imam ga! -Požuri!
Rodri, iza tebe!
-Ne glupiraj se! -Hajde!
-Iza tebe su! -Požuri!
Pokreni se!
Rodri, hajde!
Idemo!
Ubit ću te!
Uhvatit ću te, govno malo.
Hajde, Rodri!
Zgazit ću te!
Vraćaj se!
Dolazi.
Naći ću te!
Rodri!
Uspio si, čovječe!
-Idemo. -Idemo dolje. Hajde.
Hajde.
-Kakav pogodak! -Naš junak!
-To, čovječe! -Kakav pogodak!
-Rodri! -Evo junaka.
Isuse, momci.
-Što je? -To je bilo nestvarno!
-Kako si uspio? -Bacio sam i pogodio ga.
Kakva preciznost! Kako si uspio?
Ciljao sam mu kotač.
Ali pogodio si ga.
-Kakve ima veze? -Sredio si ga!
-Koga briga? -Sad se praviš važan.
Ako nas uhvate, ubit će nas.
Neće ići za nama. Sad se boje.
-A pirotehnika? -Što?
Tako je sve počelo.
Bila je dobra. Netko želi svoj junački trenutak.
Samo kažem da mi treba odati priznanje.
Bicikl mi je bio kao nov.
Hoćemo li ga popraviti u sljedećem selu?
Nećemo skretati s puta.
Tata će ti kupiti drugi.
Ne želim drugi.
Možemo u sljedeće selo.
-Izbjeći ćemo sumnjivi dio. -Ne opet.
Nećemo preskočiti sumnjivi dio.
Nećemo stići na vrijeme.
Na vrijeme za što, one biljke?
Zašto želiš to sranje?
Što tebe briga?
Dosta mi je da mi naređuješ.
Gotovo sam poginuo, izgubio pirotehniku i skoro bicikl.
Sigurno imaš još. Uvijek imaš dvostruko svega.
Bar imam nešto za ponijeti, siromahu.
Što si rekao?
-Suso! -Što si rekao?
-Koji kurac si rekao? -Suso!
To je za mog tatu koji je u komi.
Ako ne shvaćaš, nije me briga!
Možeš činiti što te volja.
Očito da je bilo za njegovog tatu.
Pa, nisam to znao.
I ja sam znao da je to za njegovog tatu.
Sjebao si stvar.
Odakle sam trebao znati?
Tata mu je uvijek naređivao, mislio sam da je dobro.
Bilo je očito…
-Álvaro! -Momci!
Dajte vodu! Donesite vodu!
-Vodu i njegovu jaknu! -Hajde!
-Álvaro! -Maza.
-Evo vode. -Daj mu da popije.
Popij malo.
-Álvaro, jesi li dobro? -Popij.
Moramo ga odvesti u neki zaklon.
-Pronađimo zaklon. -Samo polako.
Idemo.
Hajde. Idemo.
Hajde, Álvaro.
Oprosti, kretenu.
U redu je, seronjo.
Hvala, budalo.
I tebi, glupane.
I nisam siromah.
Znam, kompa. A ja nemam sve.
Volio bih da imam, ali nemam.
-Utrkujmo se. -Hajde.
POSJETITELJI SU NAM PRIJATELJI
Vidi joj izraz lica.
Sjekira. Idemo.
Nije bilo pametno uzeti joj tu plahtu.
Ako nas dohvati tom sjekirom, gotovi smo.
To je ta kuća?
-Što je? -S te je kuće pao njegov tata.
-Sranje! -Bježi, Garriga!
-Kreni! -Hajde!
Hoćemo li jesti ovdje?
Ne, idemo isprobavati bazene i možemo jesti u onoj vili.
Idemo do vodopada?
Kakvo je to isprobavanje?
To smo radili prošle godine kad si bio u bolnici.
Suso je s tatom napravio pet bazena i plivali smo u svakom.
Dodaj mi.
Niste mi govorili o tome.
Ne znam…
Da se ne osjetiš izostavljenim.
Vjerojatno propuštam mnogo toga.
Ne!
Ništa što ovdje radimo nije tako sjajno.
Hajde, Rodri, nisam idiot.
Isprobavanje bazena zvuči baš kul.
-Kao od kuće do kuće? -To je kul.
Idemo ili što?
-Dobro. -Počnimo kod vodopada.
Ne, leden je.
-Ne budi kukavica! -Idemo!
Tri, dva, jedan!
Hajde!
Van iz mog vrta!
Huligani!
-Idemo! -Ovo je privatni posjed!
Odjebite iz mog bazena, propalice!
Sljedeći put zovem policiju!
Što je ono?
Koje?
To je za tebe.
-Kunem se… -Maza.
-Da? -Onaj te pas skoro uhvatio.
Da me uhvatio, ne bi me ugrizao.
Zašto ne?
Učitelj nam je pokazao kako kontrolirati energije.
Prije nego što se nasmiješ, slušaj.
Ako se 100 % koncentriraš na to da ti ništa neće učiniti
i pogledaš ga u oči, možeš to kontrolirati.
Hajde.
Ozbiljno. Ako ga pogledaš u oči, neće te ozlijediti.
Maza, ako sam prije bio skeptičan, sad…
-Još više. -Da.
-Istina je. -Baš si luzer.
Ne, vidjet ćete.
Jednog ću vam dana to pokazati u praksi.
Vidjet ćemo radi li.
-Sranje. -Što je?
-Moram nazvati tatu. -Sranje.
Ima li telefona u blizini, Suso?
Ima unutra.
-Kako da uđem? -Onaj je prozor otvoren.
Popni se i ući ćeš.
Nema šanse.
-Kako da se popnem? -Pomoću stupa.
-Nije li visoko? -Nije.
-Hajde. -Hajde, ne budi kukavica.
-Vjeruj mi. -Hajde.
Ili će se tata naljutiti.
Garriga, čovječe.
Telefoni će u budućnosti biti bežični.
Moći ćemo zvati od bilo gdje.
-Što? -Tko je taj?
-Idiot. -Odakle ti to?
-Iz znanstvenog časopisa. -Isuse…
-Garriga, znanstvenik. -Da…
Ti si znanstvenik?
Primam oklade, hoće li pasti?
-Neće. -Slažem se s Garrijem.
-Sigurno hoće. -Neće.
Pogledaj ga.
-Skoro je stigao. -Hajde, Rodri.
-Uzmi nešto za piće. -Da.
Ima ormarić pun boca.
Ti to ozbiljno?
Donesi viski.
-Rodri… -Donesi viski.
I nekakav čips.
I malo leda, konobaru.
-Da. -I kokice!
-Evo. -Upao je.
-To. -Dobio sam okladu.
-Mora se vratiti. -Hajde.
Ušao je.
To, čovječe.
Mislio sam da neće.
Bok, bako. Daj mi tatu, molim te.
Dobro.
Sigurno ništa neće donijeti.
Hoće.
Ako nešto donese, bit će to prazna boca viskija.
I ljuljat će se.
Znam da je poziv besplatan.
Jutros sam ti zaboravio donijeti ocjene.
Dat ću ti ih sutra.
Dobro.
Da, tata.
Volim te. Bok.
Momci!
Evo ga.
-Sranje! -To je to!
-Rodri! -Nisam stručnjak.
-Ali mislim da je to alkohol. -Probajmo.
-Da. -Potegni prvi, Rodri.
-Lijepo, miriše mi odavde. -Daj, čovječe.
-Hajde. -Daj. Dobrog je okusa.
-Miriše sjajno. -Hajde.
Miriše sjajno.
Evo ga.
To je to.
-Da! -Je li dobro?
-Što je? -Baš si slabić.
Vrlo elegantno.
U mojoj školi moramo slušati svećenika.
-Kako to misliš? -Kazne.
Tri nečiste misli i dva tjedna bez mise.
-Nije li to nagrada? -Ne!
Onda mi tata ne da džeparac.
Onda dobro.
-To je drukčije. -Da.
-Da, čovječe. -A za laganje?
-Vjera, čovječe. -Vjera?
Palci prema dolje, koljeno svinuto…
Tri, dva, jedan.
Tako.
Kul, zar ne?
Da ste vidjeli senseija…
Tri, dva, jedan.
Hajdemo na tulum.
-Isuse… -Selo nije daleko.
-Mogli bismo naći neku. -Rekao sam ti, Garriga,
ta ti cura samo daje nečiste misli.
Znao sam da ćeš to reći.
Sranje! Ne mogu ja to!
Vuci, Garriga, hajde!
Guli mi dlanove!
Hajde!
Svi te zovu Maza?
Ne, većina me zove Dani.
-Dani? -Da.
Samo me vi zovete Maza.
Ne znam zašto mene zovete Maza, a njega Álvaro.
Da ste obojica Maza, to bi bilo zbunjujuće.
Ne znam.
Isuse…
Tri-tri. Hajde!
Trči!
Garriga, ne!
Garriga!
Garriga, ne!
Maza.
Maza, ustaj.
Ustaj, hajde.
Probudi Garrigu.
-Hajde. -Što je?
-Probudi Garrigu. -Što je?
Zovi Garrigu.
-Što je? -Šuti.
-Garriga, ustaj. -Pusti me.
-Daj, čovječe. -Šuti.
-Hajde. -Što je?
Što ima?
-Što je? -Ne znam. Gledaj.
-Što je? -Šuti.
-Što? -Samo ptice, zar ne?
Što je?
Ne pravi buku. Šuti!
-Vidiš li nešto? -Nema ničega.
Kreni!
Bježi, Álvaro!
Hej, kompići!
Onuda!
Pali!
Uhvatite ih!
Uhvatite ih! Onamo!
Upucajte ih!
Gadovi!
Kreni!
Kamo idete?
Hajde! Ovamo!
Kreni!
Hajde!
Kreni! Stižu, čovječe.
Upali ga!
Hajde!
-Stižu! -Kreni!
Upucajte ih!
-Stanite! Jebiga! -Gadovi!
-Sredite ih! -Pali!
-Što to radiš? -Ponestalo mi je streljiva!
Beskoristan si, Mrkvoglavi.
Uhvatit ćemo vas, derišta!
Odreži si tu metlu, pseto!
-Smrade! -Istuširaj se!
Ovdje je baš lijepo.
-Mrkvoglavi, glupane! -Glupane!
-Ne znaš ni pucati! -Luzeru!
-Seronjo! -Dlakavi seronje!
Ugodan dan!
-Žao nam je zbog motora! -Svi ste vi luzeri!
-Vidimo se kasnije! -Da ti odrežem tu metlu?
Momci, krvarim!
Upucali su Rodrija.
-Što? -Sranje!
-Kad su te upucali? -Da vidim.
-Kad je to bilo? -Što je to?
-Trebaš šavove. -Ne gledaj.
-Šavove? Ne. -Da, Rodri.
Nećete me šivati.
-Nema šanse. -Moramo nešto učiniti.
-Ne diraj to, Maza. -Što ćemo?
-Ne diraj. Ne gledaj. -Skreni pogled.
-Imam svoj Rambo nož! -Što radiš?
-Što je? -Spremi to!
-Ne, ima iglu i konac. -Dobro, daj mu.
Garriga, Isuse.
Jebote…
Slušaj, Rodri.
Naravno da moramo šivati.
Hajde.
-Rodri, jednom sam šivao kravu. -Ne!
Ne! To nije krava!
Ruka mi je mirna od karatea.
-Mogu ja to. -Dobro.
-Ali brzo. -Slušaj, Rodri.
Sensei nam je pokazao kako.
Energije, kako rekoh.
-Ako se koncentriraš, neće boljeti. -Ne.
-Nećete me šivati. -Slušaj, Rodri.
Ako te ne zašijem, sigurno će se inficirati.
Ako se inficira, možeš se pozdraviti s nogom.
-Pusti me. -Da, vjeruj mu.
Neće boljeti, je li, Maza?
-Malo. -Samo malo, Rodri.
-Ne… -Zagrizi ovo i ne gledaj.
Zagrizi.
-Zagrizi. -I ne gledaj.
-Možeš ti to. -Zagrizi i ne gledaj.
-Zamisli da je to Mazina noga. -Bit će brzo.
Sredili smo jednog.
Dobro.
Na tri, može?
-Čekaj. -Malo će boljeti.
Učini to polako.
-Šuti! -Krava se nije žalila.
-Samo malo. -Možeš ti to.
Polako.
Ovo je lako.
-Što radiš? -Jebote! Znao sam da će boljeti!
-Naravno da hoće, Rodri. -Prestani!
Ti i tvoj karate!
-Vrati mi iglu. -Što?
Karate, možeš misliti!
Ti su klinci totalni idioti.
Ne. Moja noga, moja odgovornost.
Dosta je!
Ili ćete se vratiti
ili svakih deset sekundi jedan vaš bicikl ide na plivanje.
Molim?
-Naši bicikli? Ne! -Ne bicikle!
-Ne budi glup. -Blefiraju.
Brojit ću do deset.
Počet ćemo s tvojim, debeli.
Ne. Nema šanse! Ne!
Počni s njegovim, najstariji je!
Da.
Prvo tvoj, debeli.
Jedan!
Vratimo se.
-Bacit će ga unutra! -Dva!
Uzmi ga.
-Tri! -Zašto?
-Gledajte! Hajde! -To je samo bicikl.
Ispričajmo se.
Nije me briga. To je bicikl.
-Moj je potpuno nov. -Garriga, sjedni!
-Jebeš ovo! -Gledajte!
-Bicikl debelog!
Gledajte kako leti!
A sad drugi. Idemo!
Idemo, Mrkvoglavi!
Bacat ćemo ih jedan
za drugim.
Gledajte!
To je moj Mrkvoglavi!
-To je moj Mrkvoglavi! -Garriga, to su samo bicikli.
-Vratimo li se, mrtvi smo. -Što sad?
Što sad? Još jedan! Želim još jedan u vodu.
Još jedan.
-Pomozi mu. -Ne.
Što sad, klinci?
-Ne! -Ode još jedan!
Ne. Spusti ga!
Gledaj!
Ode i plavi. Što sad?
Hajde!
-Posljednji! -Još jedan!
Posljednji.
Idemo!
Želim vam ugodno plivanje, smradovi!
Nema više bicikala.
Gadovi!
-Gadovi! -Onda?
Što kažete?
Što ćete sad?
-Karate… -Stavi ovo i šuti!
Nemoj me ljutiti. Šuti!
Svi zašutimo.
-Mirna ruka… -Rekoh, šuti!
Energije…
Idemo na drugu stranu.
Vidimo se uskoro, momci!
Vidimo se uskoro. Obećavam!
-Gdje ćemo izaći? -Kod one stijene.
Kad se približimo, ugasit ću motor i koristit ćemo ruke.
Ali sad skreni.
Da.
Oprezno. Stani.
Zgrabi onu granu.
Ne, stijena.
Ne, s druge strane.
-S ove se ne možemo popeti. -Možemo.
Oprezno, drži to.
Ti, drži ono.
Ovo je sumnjivi dio. Svi zajedno i smireno, može?
Idemo dolje.
Da.
Je li to beba?
Ovdje nema nikoga?
Suso.
-Ne ulazi. -Suso.
-Što radiš?
Koji vrag?
Ne ulazi.
-Upast ćemo u nevolje. -Znam to.
Suso…
Idemo.
Álvaro.
Nemoj.
-Álvaro… -Stani.
Álvaro.
-Mrtva je. -Idem odavde.
-Garriga. -Što je?
-Nemoj ići. -Ne. Mrtva je.
-Mrtva je. -Ne. Zauvijek zajedno.
-Onda idemo svi. -Zauvijek zajedno.
Mrtva je.
-Moramo ići. -Ostani ovdje.
-Moramo ići. -Žlica.
-Mrtva je… -Tiho.
-Mrtva je. -Ne.
Álvaro, što to radiš?
Što to radiš?
Ne javljaj se, Álvaro.
Álvaro.
-Ostavi bebu! -Álvaro.
-Što to radiš? -Hajde.
-Koji kurac izvodiš? -Álvaro…
Koji vrag?
Baš si idiot.
-Dobro, idemo. -Ne, vrati bebu.
-Drži ovo, Garriga. -Idemo.
-Odvratno! -Uzmi.
-Idemo. -Ovamo.
Stanimo ovdje.
-Da. -Isuse.
Oprezno…
Dodaj bocu.
Dobro.
Ali samo malo.
Evo.
Evo i žlice.
Očisti je.
Očisti je kako treba.
Otvori i dat ću joj malo.
Otvori i stavi malo.
Samo malo.
Tako je.
Želiš li malo?
Sviđa ti se?
Nisam mislio da će nam cura ovako doći u grupu, ali u redu je.
Da.
Álvaro, zar ne misliš da bismo je trebali odvesti na policiju?
Što ako joj mama nije mrtva, pa nadrapamo?
Nećemo je odvesti na policiju. Nema šanse.
Da završi kod udomitelja ili u domu?
-Nema šanse. -Što ćemo?
Ne možemo je nositi na planinu. Morali bismo se vratiti.
Ne vraćamo se.
Odnijet ćemo je gore i zatim u bolnicu.
Trebamo je vratiti.
Ne znamo se brinuti o bebi.
Znam da moraju piti svakih nekoliko sati.
Možda mama nije mrtva nego nas je htjela prestrašiti.
A mi smo joj oteli bebu.
Majka je bila mrtva.
Vidjeli smo je.
Čak i da je bila živa, kakav je to život?
Usran, ali to vam ne daje za pravo da je otmete.
Brinut ćemo se za nju kao što se brinemo jedni za druge.
Sviđalo ti se to ili ne.
-Zar ne? -Da. Dosta.
Ona je jedna od nas i pazit ćemo je.
-Svi se slažu s time? -Da.
Da.
Maza?
Koja zavrzlama.
Da.
Treba nam dobro ime za nju.
-Nada. -Koji vrag?
-Nada, doista? -Što?
Glupo ime.
Imao sam tetu po imenu Nada.
Imala je brkove.
Kunem se. Grebali su me.
I smrdjela je na starost.
-Ti smrdiš na starost. -Daj, Garri.
Savršeno, Álvaro.
Nada.
Moramo krenuti.
Spakirajte se i idemo.
-Dobro. -Ne gubimo vrijeme.
-Dobro. -Idemo, momci.
-Spakiraj žlicu. -Evo.
Hajde, idemo.
Mislite li da postoji biljka koja liječi ljude?
Zašto pitaš?
Ako radi, možda me može učiniti pametnijim.
Da nemam zaključeno jedan iz svega.
Ne znam kako reći roditeljima.
-Što? -Koliko?
Da vidimo.
Koliko je to?
-Je li prošao ili ne? -Isuse.
Mislim da je to novi rekord.
-Ajoj. -Sedam jedinica.
Nadmašio si samog sebe.
-A ova obavijest? -Ne.
-Da. -Nemoj.
Slušaj.
„Preporučam ponavljanje godine. Sve mu se mora reći dvaput.“
Stvara mi probleme.
Naravno, da.
Naziva te glupim.
-Isuse. -Ovo ne smiješ pokazati roditeljima.
Znam. Što ću?
-Krivotvori ih. -Kako da ih krivotvorim?
Kako ti se mama potpisuje?
Pronađi potpis i kopiraj ga.
-Onda im ne moraš pokazati. -Zanemari ga.
Nema pojma.
Moraš činiti što i ja. Razboli se.
To je to. Znaš kakve sam ocjene dobivao.
Dosta loše.
Sad imam same petice. Neće rušiti mrtvog klinca.
Hoćeš li prestati s mrtvim klincem?
-Što? -Znamo da si bolestan.
Ne moraš nas svako malo podsjećati.
Maza, ne smeta mi. Smiješno je.
Ne smeta ti ako to čuješ jednom.
Slušaj ga cijeli dan pa vidi je li smiješno.
Pokušaj tako živjeti.
-Da? -Da.
Da.
-Što? -Nadam se da ćemo pronaći biljku.
I da ćeš je progutati odjednom.
Ako se nešto dogodi, mogu zamisliti lica svojih roditelja.
Kad god me pogledaju, vidjet će tebe.
To će se dogoditi.
Što sad?
Sad tvoja bolest nije smiješna?
Upišao sam se od smijeha.
Maza…
Álvaro, kompa…
-Je li sve u redu? -Jest.
-Sve je u redu. -Siguran si?
Da.
Blizanci su malo napeti. Trebali bismo ići na taj tulum.
Ne opet.
Daj, Suso, hodamo cijeli dan.
Iscrpljeni smo.
Bilo bi dobro ohladiti motore i dobro se zabaviti.
Moramo doći do cvijeta prije zore.
Ne smijemo dovesti bebu na tulum.
Imamo vremena.
Samo nakratko.
Ne smijemo više bebi davati čokoladu.
Moramo nabaviti mlijeko.
Ne prestaješ mljeti o tom tulumu.
-Znaš da te cura neće ni pogledati. -Znam.
Ali moraš riskirati. Znaš, čovječe.
Idemo na tulum.
-Hajde. -Možemo ići onuda.
-Da, čovječe! -Pleši malo.
-Ako želiš… -Malo zapleši.
Hajde.
-Koliko je to daleko? -Na deset minuta.
Deset minuta?
Jako je blizu.
-Dobro, mogu uzeti mlijeka. -Da! Idemo!
-To! -Idemo!
-Možemo se i posrati. -Posrati?
Ni govora. Hoćemo se uklopiti, a ne zasmrditi kuću.
Dobro, isplešite se. Ali kad kažem, idemo.
-To, čovječe! -Dobro, Garri?
Da. Hvala, Suso, ti si Bog.
-Pazi na bebu. -Da. Idemo!
Idemo na tulum!
-Znaš da je ovo najkraća noć. -Da, Ivanjska noć. Zašto?
Rekao si deset minuta, a prošlo je već 40.
Ovim tempom nećemo stići.
Álvaro, čekaj. Želim razgovarati s bratom.
-Ja… -Što je?
Žao mi je što sam vikao, nisam smio.
U redu je. Dobro sam.
Čovječe…
Bojim se.
Bojim se da neću moći…
provesti još jedan dan s tobom.
Da ću te izgubiti.
Ne mogu to!
U redu je.
Ne brini, Dani.
Volim te.
Jako te volim.
Jako te volim, Álvaro.
Bojim se da ću te izgubiti.
Bojim se toga, Álvaro.
U redu je.
Gledaj kako ide.
To, čovječe.
Što da nismo došli?
Vukli ste sve ovo.
-Moraš riskirati. -Da.
I posrati se, zar ne?
Na izletu smo.
-Seri u šumi. -Garriga.
Što planiraš s tom curom?
Dođem, pozdravim je, ona me namiriše…
Ukrao sam tati losion poslije brijanja i u reklami
piše da su cure lude za time.
-Samo ću ostaviti svoj miris. -Nije bitno seremo li.
-Nema sranja! -Idemo ostaviti svoj miris.
-Ni govora. -Da nas upamte.
-Nema sranja i to je to. -Idiote.
Oprezno.
Češlja se.
Kako izgledam?
-Savršeno. -Da vidimo.
-Idi. -Pravi si frajer.
-Garriga, spektakularno. -Okretat će se za tobom.
-A Nada? -Što ćemo s njom?
-Rodri, uzmi ruksak. -Ruksak?
-Ide u Garrijev ruksak? -Da.
-Otvori ga. -Stavi je unutra.
-Ja ću paziti. -Samo pažljivo.
Netko stiže.
Prave ženske.
-Čovječe. -Što je?
Fokusiraj se na zadatak.
-Pažljivo. -Hajde.
-Hajde. Spreman? -Evo ga.
Idemo.
Garriga, idem po mlijeko za Nadu pa idemo.
-Dobro. -Garriga?
-Da. -Garri, slušaj me.
Kad je vidiš, poljubi je.
-Vjeruj mi. -Da je poljubim?
Nikad nikog nisam poljubio.
Garri, ja sam poljubio tri cure. Upamti: „Ogromna muda.“
-„Ogromna muda.“ -Ogromna muda.
O čemu on govori?
Zajebavaš me. Ne znaš?
Taktika! Kad je ideš poljubiti,
namjesti usta kao da ćeš reći „ogromna“.
-Ogromna. -Tako.
A onda joj gurneš jezik, „muda“.
-Da joj gurnem jezik? -Da, očito.
-O čemu ti to? -Pa jebote!
-Kako sereš! -Moraš gurnuti jezik!
-Ne! -Koji ti je, Garriga?
Dobro…
-Gdje je kuhinja? -Tamo.
Suso, nemoj ići srati. Ozbiljno.
Poseri se.
Vidiš li nešto ondje?
-Ajme. -Jebote.
Što je?
Koja je ona?
Gdje je ona, Garri?
Ona u ružičastom.
Zgodna je, ha?
-Da, čovječe. -Da.
Učini tako.
-Ogromna muda. -Hajde, Garri.
Idemo.
Sluša glazbu.
Ako se to može nazvati glazbom.
Zar ti ne sviraš gitaru?
-Učini to. -Ne gitaru.
-Idemo na piće. -Dobro, idemo.
Gladan sam.
-To su bliznakinje. -Bliznakinje?
-Sad sam shvatio. -Nakratko te pogledala.
-Pa… -Vragolanka.
Garriga, pokušavaju ti zavesti curu.
-To je tvoj trenutak. -Moraš napasti.
-Ne sad. -Hajde ili ću ja.
-Što? -Ništa?
-Ne. -Ćelava glava ima šarma.
Hajde, Garriga!
Legendo!
Fantastično!
Svaka čast!
To je moj prijatelj!
Garriga!
Hajde!
Ti si legenda!
Legendo!
Išao si sa mnom u razred, zar ne?
Da, Garriga.
Barriga, prestani udarati u bubnjeve kao luđak
jer će susjedi nazvati moje roditelje i tulum će završiti.
Zovem se „Garriga“, ali može i „Barriga“.
-Dobro, prestat ću… Oprosti. -Dobro.
Ustani.
Dobro.
Garri, u redu je.
Bio si dobar.
Idem pronaći Susa.
Idemo odavde.
Suso.
-Barriga. -Da?
Oprosti što sam bila gruba.
Znam da se zoveš Garriga, samo sam te zezala.
U redu je.
Kupao si se u losionu poslije brijanja?
Ne. Ovaj…
-Nemam losion poslije brijanja. -Ne?
-Pa, malo sam ga stavio. -„Malo“…
Jesi li čuo?
Zvučalo je kao beba.
Ne, mislim da se mačka tjera.
Da, ja…
-Nešto smrdi. -Ne. Malo…
Malo? Trulo je. Mislim da je to zahod.
-Rocío! -Što je?
Što?
Pa…
-Moram ti nešto reći i… -Što je?
Pa… Radi se o…
-Radi se o… -O čemu?
Pa, to što sam ovdje danas s tobom
nešto je najbolje što mi se odavno dogodilo.
A ti si najkul cura u razredu.
I…
Okupao bih se u 20 litara losiona za tebe.
I…
da nisam kukavica, poljubio bih te.
Garriga, nikad nisi poljubio curu, je li?
Ogromna muda.
-Što? -Ništa, ja…
Ne, nikad.
Momci!
Što je?
Garriga je zaključio stvar!
-S kim? -S Rocío.
-Zbilja? -S onom u ružičastom.
Što to radiš?
-Siouxi. -Siouxi?
-Gadovi iz grada. -Gadovi?
Da, Siouxi. Ubit će me.
-Tko će te ubiti? -Gadovi, Siouxi…
Ali…
Ćelavi… i debeli…
-Ne? -Stajat ćeš u jebenoj sredini?
Siouxi!
Šupčine!
Bježi, hajde!
-Bježi! -Govnari mali!
Stani.
Mislili ste da vi možete srediti nas?
Što hoćete?
Da ne gubimo vrijeme. Koji je moj?
-Ti i ja… -Ne!
-Želiš se tući? -Ne, Álvaro.
-Da. -O, ne.
-Ne. -Da.
-Ne mali bolesni. -Mali bolesni.
Čija je ideja bila opaliti te bumerangom.
-Protiv njega ćeš se boriti. -Neću.
To što imam nije zarazno.
Možda nije, ali cijeli grad zna
da nećeš preživjeti ljeto.
Ti si samo seljak.
Vođa gadova. Što ima?
Nasmrt se prestrašio, ha?
-Ne bojim se. -Bojiš se klinca s rakom.
Znaš da se ne bojim.
Da, kao lani kad bi došao na bazen
s kukavičkom obitelji.
Ne govori o mojoj obitelji!
-Da. -Nemoj.
Vidjeli su me i držali se podalje.
-Svi ste kukavice. -Ne govori o njima.
Čuješ li me? Ne govori o mojoj obitelji!
Tvoji su kukavice. Šalju bolesnog da se tuče.
Pogledaj me, jajoglavi!
Pogledaj se. I smrdiš na smrt. Odvratno.
Začepi! Znaš li što je odvratno?
Ti i tvoja gluma opakog tipa. A zašto?
Da uplašiš ljude. Nebitan si.
Ćelava je glava bolja od tarzanice.
-I ne umirem! -Dalje!
Vodim sjajan život zahvaljujući njima i obitelji.
Brinu se za mene.
Bar nisam u bolnici zahvaljujući njima.
-Vole me. -Dalje!
Za razliku od tebe kojeg nitko ne voli.
-Što je? -Makni se od mene.
Bojim se umiranja, ali neću umrijeti sam jer…
Koji kurac?
Hajde.
Maza!
Ne diraj mi brata!
-Shvaćaš li? -Dobro, jebote!
Shvaćaš li?
-Maza, idemo! -Shvaćaš li?
-Shvaćam! -Shvaćaš li?
-Ne diraj ga! -Maza.
Čuješ li me, jebote?
-Da! -Onda dobro!
-I pusti nas na miru. -Idemo.
Nasloni se na mene, idemo.
Pažljivo. Uzmi drugu stranu.
Ne diraj me!
Što gledate?
Svi ste odvratni!
Oprezno s Álvarom.
Uspori, ideš prebrzo.
Polako.
Pažljivo.
Jesi li dobro, Álvaro?
Sad sam bolje.
Trebali bismo ići kući.
Trebali bismo.
Ne, moramo uzeti cvijet za tvog tatu.
-Moramo po njega. -Ali sad si slab.
Nisam, Maza.
Zauvijek zajedno.
Idemo po taj cvijet.
Hvala, čovječe.
Daj mi gutljaj.
Evo.
Onaj Sioux te htio ubiti.
-Dobro da je Maza ovdje. -Da.
Više nećemo biti pozvani na tulum.
Čekaj malo.
Možda ti nećeš, ali ja…
-Da, sigurno. -Pobjednik.
Ako ćemo kampirati, moramo zapaliti vatru.
Hoćemo.
-I skakati preko nje. -Naravno.
-Triput i poželjeti nešto. -Idemo.
-Hajde, Garriga! -Tri, dva, jedan!
Peče!
-Hajde! -Skoči!
Kažu da sve što baciš u vatru
na Ivanjsku noć, kao da si ostavio iza sebe.
Ostavimo sve iza nas.
Što ćeš učiniti?
Sranje!
Moraš riskirati.
-Hajde! -Naš Rodrigo!
Kakav tip!
-Kakva legenda! -To je moj Rodri.
Ali zašto?
Zašto ne?
-Koji vrag, Rodri? -Ajme.
-Ni Nada ne zna što bi rekla. -Što je?
Pogledaj je!
Kakav dan. Ha, momci?
Najbolji dan u mom životu.
Bilo je jako dobro.
Moj je brat prebio vođu Siouxa.
A ja sam ga raskrvario.
-I moja pirotehnika. -Da, Garriga.
Pirotehnika…
-I popili smo prvi viski. -Da, i to.
I imamo curu u grupi.
I poljubio sam curu!
-Da! -Dobro!
Uspješna misija!
-Ona je poljubila tebe, luzeru! -Da!
-Redoslijed ne mijenja ishod. -Da!
Odakle ti to?
Tako što sam prošao matematiku.
Kad ti tata sazna za ocjene…
Ne, sve je pod kontrolom.
-„Pod kontrolom“. -Moraš riskirati.
-To je to! -Rodri!
Moj Rodri, čovječe.
U redu je, Nado.
Bit ćeš dobro.
Kad pronađemo cvijet, odvest ćemo te u bolnicu.
Pronaći ćeš novu obitelj.
U međuvremenu, mi ćemo te čuvati.
Suso.
Dođi ovamo.
Stižem.
Probudi Garrija.
Garri.
Garriga, probudi se.
Dođi ovamo.
-Što je? -Što ima?
Daj mi to.
Maza…
Što je?
To je…
Maza…
Što je?
Álvaru će odrezati ruku za deset dana.
-Kako to misliš? -Nije htio da znate.
Htio je posljednje putovanje.
Svake je večeri mjerim da vidim
je li veća ili manja, pomaže li kemoterapija.
Uvijek je 43 centimetra. Uvijek isto.
Nemojte ništa reći, ne želi da znate.
Ali zato je osjetljiv ovih dana.
Hoće li umrijeti?
Zasad će mu samo odrezati ruku.
Nemojte ništa reći.
-Ne brini. -Nećemo ništa reći.
Uzmi.
-Uzmi ovo, Rodri. -Tako je hladno.
Nemoj potrgati.
Álvaro, uzmi što ti Maza daje.
-Maza, imaš li još? -Dobro.
Još malo.
Stavi ih unutra, Álvaro.
Pažljivo, da ti ne ispadnu.
Što ćemo?
Hoćemo li kušati prije nego što to odnesemo tvom tati?
-Je li to u redu? -Naravno.
-Tko će prvi? -Ja.
Čekaj.
Trebali bismo dati sve Álvaru. Treba snage.
-Svi se slažu? -Da.
Da.
-Sigurni ste? -Totalno.
-Da, pij. -Pij.
Hvala ti.
Moramo odvesti Nadu u bolnicu.
-Koliko je daleko? -Bar tri sata.
Pješice.
S ovakvim Álvarom ne možemo hodati tri sata.
S kakvim Álvarom?
-Ja to mogu. -Siguran si?
-Da. -Čekajte…
Imam ideju.
-Hajde. -Pričekat ćemo ovdje.
Dobro, idemo.
Primi je.
Nado…
Bok, Nado.
POBRINITE SE ZA NJU. ZOVE SE NADA.
Tata, donijeli smo ti nešto.
Pomozi, Maza.
Jučer sam završio s bazenom Casebiosa.
Kako si rekao.
Izgleda jako dobro.
Mama je stroga.
Čini to za tebe.
To si htio.
Uvijek smo se svađali.
Uvijek smo se prepirali.
Ali više me nije briga, tata.
Jako te volim.
I ne želim…
da nas nikad napustiš.
Uvijek kažeš da je priroda mudra.
Dali smo ti čarobni napitak.
Jer ne znam…
Ne znam što bih bez tebe.
Ne želim da ideš.
Jer ja ovo ne mogu sam.
Molim te…
Molim te, tata.
Tata…
Molim te, tata.
Molim te.
Tata…
Momci, idem.
Ovu ćemo godinu teško nadmašiti.
-Da. -Ne izgleda dobro.
Álvaro… nemoj umrijeti, dobro?
Ne brini, Garri. Nema šanse.
Snažan sam kao vol.
Bit će je teško nadmašiti, da, ali sigurno možemo. To smo mi.
Kad kažemo tvom tati, izbezumit će se.
-Totalno. -Sigurno.
Dajte ruke.
-Svi. -Álvaro?
Zauvijek zajedno.
Zauvijek zajedno!
Dođite.
Najbolja ekipa.
Dobro, idemo?
Bolje da pođemo.
-Da. -Ne, čekajte.
Što je?
Nema šanse.
Što je to?
Zbilja, Garri?
Samo ovaj put, Maza-san.
Hvala, stari.
Čekaj.
Sup, za tebe.
-Daj da ga vidim. -Hvala.
-Mijenjate se za sličice? -Samo ovaj put, je li?
Naravno.
Moram vratiti traktor.
-Vidimo se. -Čuvaj se.
Bok, čuvajte se.
-Rodri. -Álvaro.
Sljedeće Ivanjske noći
-donesi bolje ocjene. -Da.
Vidimo se.
Hajde.
Ne, čovječe.
Dobro, momci.
Bok.
-Čuvaj se. -I ti.
Bok.
-Bok. -Vidimo se u Alcorcónu.
-Da. -Bok.
Slušaj, Rodri,
ne treba ti čarobni napitak, dobar si tip.
Moj tata kaže: „Inteligencija je dar, a dobrota je izbor.“
Gledaj.
Ovo je za tebe.
Najbolje kad odeš je to što ćeš se vratiti.
Imamo uzrečicu za zle ljude,
jer ne moraš trpjeti ničija sranja.
Dobro?
Jebiga.
-Ti reci. -Jebiga.
Jebiga, glasnije.
Jebiga!
-Dobro, hajde. Jebiga! -Jebiga!
Mama, tata,
moramo razgovarati.
Prijevod titlova: Davor Levak