Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Poslední den školy.
V roce 1985 to pro každého v patnácti bylo čiré štěstí.
Ale můj život tak snadný nebyl.
Nejhorší není, když vás každý den honí ti největší kluci,
ale když vás dohoní.
Hej! Pojďte sem!
Pojďte sem, vy malý hovada!
Pojďte sem, sráči!
Poserové!
Pojďte sem, hovada!
Zbabělci!
Ti idioti si nedaj pokoj ani poslední den.
Ne.
Šlohnou mi tenisky, hajzlové.
Co budeš dělat se známkama? Opakovat?
- Zabijou tě. - Na něco přijdu, Noguero.
Musím odsud vypadnout.
Táta z tý zácpy zešílí.
Přesvědč je, že si známky opravíš.
Jinak nebudu mít příští rok kámoše.
Nevím, co udělám, ale vím, že to bude až po slunovratu.
Sakra! Běží sem!
Běž doleva, já jdu doprava!
Uteč!
Že se nestydíš!
Surovče!
Zbabělci! Vraťte se!
Zbabělci!
Přestaňte utíkat, poserové!
Konečně ho tu máme.
Mám vaše svolení vyrazit, pane?
Ano.
Mockrát děkuju.
- Vždy jdeš jako poslední, Davide. - Já vím.
- Příště utíkej. - Ale já utíkal, tati.
- A nic z toho! - Nechci to.
Tak jedeme.
Za každou minutu zpoždění budeme v zácpě dalších 30.
- Říkal jsem ti to tisíckrát. - No jo.
No tak, zamávej kamarádům.
Chovej se slušně, i když to není na nás.
Připraven?
No jo.
Přijdeme kvůli němu pozdě, jako vždycky.
Tak už jedeme.
Konečně.
Přestaň s tou panenkou!
- Připraven. - Kristepane.
- Dělej, je to daleko. - S těmi sluchátky
- je ve vlastním světě. - Jeď.
Zase tuňáka, mami?
- Smrdí. - Nesmrdí!
Sněz to a mlč!
- Nic mu není vhod. - Ty smrdíš!
Je jedno, jestli je to šunka nebo tuňák.
- Je divnej. - Sklapni a jez.
NETFLIX UVÁDÍ
No tak!
Jako bys vyhrál řidičák v tombole.
Pusť ho, lásko.
OBSAZENO
Lúo.
- Co je? - Hele, jsme v Galicii.
Tohle auto nezvládne, takže všichni ven.
Ta ubohá kraksna.
Opatrně s dveřmi.
Ahoj!
- Jak se máš, dědo? - Máme dobrý čas.
Ukaž. Dej mi…
Jak se máš?
- Ty jsi ale krasavec. - Byl to dlouhý den.
- Nejste trochu unavení? - Trochu.
Chlapečku můj.
Rozmačkáš mě!
Jíš vůbec?
- Jím. - Děkuju.
- Jsi tak hubený. - Ano.
Tak zatím, mami.
- Co je? Kam jdeš? - Na chvíli s kámošema.
- Dlouho jsem je neviděl. - Teď jsme dorazili.
Popovídej si s babičkou a dědou.
Nech kluky, ať si užívají.
Dobře, ale na večeři v devět doma.
- Jo. - Ani o minutu později.
A neumaž se.
Nebudu ti na své dovolené prát.
- Dobře. - Ten kluk…
Přesně v devět, Davide!
No jo.
Páni, čekala jsem…
Ne. Prosím, ne!
Počkej!
Ne!
Ne! Nech mě!
Ne!
Věděl jsem, že se něco děje. Říkal jsem si:
„Kde jsou kluci?“
Přísahám. Viděl jsem tě za stromem.
- Jasně. Tys ho viděl. - Viděl.
Vždycky tě dostaneme.
Jak se vůbec máte?
Měnili jsme si karty. Ten hajzl má Carrasca
a nechce ho vyměnit.
Ten jediný mi chybí.
Vyměním ho za Butragueña.
Říkal jsem ti to milionkrát, nemůžu ti ho dát.
Musíš ho vyměnit za toho, kterýho mám dvakrát,
- a ty ho nemáš. - Uvidíme.
Toho mám, toho taky…
- Toho ne. - Ne.
- Tak ho vyměň za… - Nechci.
- Vyměň se mnou tuhle. - Ne.
Nemůžu uvěřit, že si pořád měníte karty.
- To je pro děcka. - Ne.
Pro sběratele.
A co tyhle dvě, plus dvě olověné kuličky?
Kuličky jsou pro děti.
Seš vůl.
Hele…
Ty máš komiksy Daredevil.
- Mazo, podívej. - Nech to!
- Nesahej na to. - Mrkej, Daredevil.
- Ukaž mi to. - Rozděl se.
- Jen jeden. - Ne.
- Máš jich spoustu. - Koupil jsem je, jsou moje.
Aspoň máš kapesný. Já ne.
Co nadělám?
Jak se má brácha?
Dobře. Pustili ho z nemocnice.
Už ho to tam štvalo.
- Půjde ven? - Nevím,
záleží, jak mu je a co děláme.
Tumáš, kámo. Vem si to.
Vážně, Garri?
- Seš štědrej, Garrigo. - Ten nejštědřejší.
Přestaň si stěžovat.
Chci říct…
Hele, Mazo…
Seš protiva.
Kde je Suso? Neměl tu být?
Je u Casebiů, maká na jejich bazénu.
- Má moc práce. - Nepřekvapíme ho?
Pěkně ho vyděsíme.
- Jo. - Jde se.
Do vody s tebou!
Co blbnete?
- Jste volové. - Zítra nepracuješ, ne?
Jen když to dnes dodělám.
Slíbil jsem to tátovi v nemocnici.
Jak se má táta?
Prej je na tom líp, ale ještě se neprobral.
- Co budeme dělat zítra? - Mám nápad.
- Fakt? - Jedna holka má párty.
- Holka? - Hrajou tam nějaký kapely.
Ta holka tě pozvala?
- Tak nějak. - Počkej.
Co znamená „tak nějak“? Chceš se přifařit?
Mohla by k nám do party.
Cože?
Jsme jediný lúzři, co nemaj v partě holky.
- No a? - Ty seš jedinej lúzr,
co mu přijde v pohodě přifařit se k holce na párty a říct jí:
„Chceš k nám do party?“
Seš blbej?
Zná mě. Chodí ke mně do třídy.
- Riskovat se musí, ne? - „Riskovat“.
Mám lepší nápad.
- Budeme venku celou noc. - A můžeme jít na párty.
Nech to být, Garrigo.
Kam chceš jít?
Nahoru na kopec.
To bysme museli vstát v šest a vrátit se další den.
To zní dobře, ale asi mě nepustí.
- No tak! - Řekni, že jdeme všichni.
Když to řeknu,
- odpoví vždycky totéž. - Co?
„Kdyby všichni skočili z mostu, skočíš taky?“
- To je lúzr. - Hele! Bacha.
- Podle tebe je to snadný. - Seš vůl.
Co tam chceš dělat?
Kempovat.
Rozdělat oheň, pozorovat hvězdy a táborák.
Výhled je neskutečnej.
To je všechno?
- To je tvůj plán? - Jo.
Chceš se vydrápat na kopec
- kvůli výhledu? - Na kole to tak daleko není.
Co ty o tom vůbec víš? Žiješ dole v Alcorcónu.
Blbe.
- Jak se tam dostaneme? - Přes opuštěnou oblast.
Cože? Ani náhodou.
Ne. Tudy ne.
To ne, opuštěná je… nebezpečná.
Nikdy jsme ji neviděli, jak to můžeš vědět?
Jo.
Já nevím.
- Kvůli těm bylinám? - Jakým?
Ne, je v tom něco jinýho.
Jsem tu celej rok a už mě nebaví dělat pořád to samý.
Co je s bylinama?
Nic,
ale když prej se o slunovratu, než vyjde slunce,
napiješ šťávy z těch bylin,
vyléčí tě ze všeho.
Ale je to jen pověra.
Můj táta tomu říká dech Země.
- Dech Země? - Jo, je to babská povídačka
- z vesnice. - Není to babská povídačka.
Je to magická chvíle, která je jen jednou za rok.
Ale jestli nechceš, budeme dělat to co vždycky.
Nechci dělat to co vždycky.
Půjdeme a uvidíme.
Musím to tu dodělat.
Zítra v šest u Mazy.
Skvělý.
Sakra! Musím jít!
To zvládneš! Jsi jako raketa!
Přijď zítra!
Jo!
Přijde tvůj brácha?
Nevím. Včera přišel z nemocnice a za deset dní musí zpátky.
Řekni mu, ať jde. Neviděli jsme ho věčnost.
Řeknu.
Ven, Garrigo, musím to dodělat.
Garrigo!
Necákej na mě! Právě jsem uschnul.
Co je, kámo?
- Žádnej pozdrav? - Nech mě!
Nech ho být.
Nech ho být!
Co je, hezoune?
Nevolal jsi, že přijedeš.
- Vypadni! - Co, mladej?
Nechceš jet s náma? No tak!
Do toho, šlapej!
Šlapej!
Nechte mě být, prosím!
Podívej, jak jedu!
To je rychlost!
Jo!
Jedeme!
Chci vidět, jak rychle jedeš.
Dělej!
- To je ono! - Poserové!
Do toho, mladej!
Přidej! No tak!
Pojď sem, mladej.
Mám ho.
Zahnali mě do úzkých
a natlačili do jezera. Snažil jsem se ujet,
ale bylo jich moc. To je všechno.
Nesmějte se!
Tati.
To je ale historka. Cos čekal?
- Spadls do louže. - Ne!
Jak jsi to provedl?
Jsi špinavej. Převleč se.
No tak, slyšel jsi mámu.
A můžeš jíst v kuchyni.
- Cože? - A žádná televize.
- Proč? - Jsi pobuda.
- Netrestej ho,
- mám to hned vyprané. - To neříkej, babi.
Poslouchejte babičku, to není fér!
Pořád mě někdo honí.
Kluci z házený, teď ti šmejdi.
- Co dalšího? - Není to moje vina,
může za to ten Sioux. Je jako mor.
„Sioux“. Teď je to „Sioux“?
Myslel jsem, že jsou to šmejdi. Tak jak je to?
Ty si ale navymýšlíš.
- Není to výmysl. - Lžeš.
Víš co? Žádný dezert.
- Ale proč? - A jestli hned nezmlkneš,
jdeš spát bez večeře. Slyšels mě.
Tak běž.
Sundej to oblečení.
Ten kluk…
Je špindíra.
No tak.
Kdo věděl, že je ve vesnici tolik indiánů?
- Jsi horší než on. - Jaký otec, takový syn.
- Já byl andílek. - Jasně!
Mami.
Jdu spát.
- Výborně. - Dobře.
- Jsi unavený? - Jo.
- Jasně.
Zítra jdeme na slunovrat k Susovi.
- Máme párty a přespíme tam. - Skvělý.
Kdo jde?
Parta jako vždycky.
Chci jít, Suso to má kvůli tátovi těžký.
- No jo. Chudáček. - Jo. Chudák kluk.
- Ano. - Ano.
Má to moc těžký.
- Můžeš jít. - Díky, dědo.
Ale okolo oběda zavolej.
- Ano. - Že jsi v pořádku.
Jasně, zavolám.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Dobrou noc.
- Dobrou. - Dobře se vyspi.
- Dobrou noc. - Ahoj.
- To je on. - Uvidíme, jak dlouho vydrží.
Ano. Pane…
Kdo říkal, že spím, drahá?
Co se ti stalo?
- Včera mě málem zabil Sioux. - Cože?
Co udělal?
Ti šmejdi mě obklíčili a zatlačili do jezera.
- Dvojčata! - Jak je?
- Álvaro! - Hej!
Jak se máš?
No?
Jak je, kámo?
- Jak se máte, kluci? - Čau, Rodri.
Jsi v pohodě?
- Jo, a ty? - Dobrý, jako vždycky.
- Alvarito! - Garri!
- Dobrý? - Jo, ty?
Jak je?
Susiño!
- Jak je? - Jak se máš?
- Dobrý. - Všechno v klidu?
- Jo. - Jak se máš?
Dobře. Jako vždycky. Nepozná se to?
- Tak kam jdeme? - Do chrámů, jako vždycky.
- Jasně. - Jde se.
Kdes řekl rodičům, že budeme?
U tebe.
To ne!
Řekl jsem, že jdeme k vám!
Proč se směješ, Garri?
Co když zavolají?
V pohodě.
Táta nikdy nebere telefon.
Ježišmarja.
Co jste řekli vy dva?
Že jdeme ke Garrimu.
Kdybysme řekli, že k tobě, nepustili by Álvara.
Tohle musíme domlouvat předem.
Jestli někdo z rodičů zavolá, jsme v háji.
Jsem rád, že tě pustili.
Jak jde léčba?
Stejný sračky jako vždycky.
Dají ti něco na uzdravení,
ale ničí tě to, protože to nepozná špatný buňky od dobrých.
Dají ti na zotavení dva týdny, pak zas to samý.
A co tvůj táta?
To samý.
Ještě se neprobral, co spadl z Bujánsovy střechy.
Určitě se probere.
To doufáme.
- Je silnej. - To si piš.
Třeba budu mít štěstí, když si pohladím tu plešku.
- Pěkný. - Víš, co jsem si vzpomněl?
Co?
Když jsem dostal spalničky,
nikdo z těchhle srabů mě nesměl navštívit.
Ale tys přišel, abysme je měli oba.
Pamatuješ na ten měsíc?
Jestli pamatuju?
Zeptej se mých rodičů.
Byli tak naštvaní!
To byl neskutečnej měsíc.
Bylo to super.
Bacha na hlavu.
To je ono.
Běž, Garrigo.
Sklapni, Suso.
To je prachu.
Zatlačte dole.
Dole.
- Počkejte na mě. - Tři, dva, jedna.
Nevypadá moc dobře.
Je v pohodě.
Vem to a jdeme do lomu.
Do lomu ne. Tam se scházejí šmejdi.
Půjdeme jinam.
Jo, nechci, aby mě okradli nebo zmlátili.
- Proč by tě mlátili? - Že jo, Garri?
Ani já se jich nebojím.
To bys měl.
Šmejdi tam od nás mě vždycky okradou.
Pokaždý vezmou všechno kromě těch podělanejch hodinek.
- Tohle je posvátný místo, neklej. - Promiň.
- Podle mě slyšeli mýho tátu. - Co říkal?
Jednou řekl, že jestli mi ty hodinky šlohnou,
koupí mi nový s kalkulačkou.
Ale nevezmou si je. Dokonce jsem jim je nabízel,
- ale nechtěli je. - Cože?
Šmejdi slyšeli tvýho tátu?
To znamená, že tvůj táta je šmejd.
Tam u vás jsou i šmejdi vybíraví.
- No jo. - Jasně.
Zkoušeli to na mě, ale umím karate,
tak jsem je kopl do koulí. Už mě neotravujou.
Tys je kopl?
- Jo. - Ne zase to karate.
Co je? Letos hnědej pás.
Kecáš hovadiny.
- Co je? - Říkal jsem, ať nekleješ.
Promiň. Ale nevěřím ti ani slovo.
Nikdy jsi to neukázal.
- Ne? - Prašť mě nebo něco.
Určitě?
Udělej nějakej chvat.
- Určitě to chceš? - Jo.
- Tak pojď. - Mazo, prosím…
- Nevstanu. - Řekl jsem ti už padesátkrát,
že mistr nám zakazuje naše umění předvádět.
- Jasně. - Říkal jsem ti to.
Jo.
- Jen machruje. - Ne, umím to.
- Nafoukanej machr. - Álvaro mi věří.
Ruce k sobě.
Tři, dva, jedna.
Všichni vždycky spolu!
Sám to ztiš!
No tak, kluci.
Co si koupíme v Gorrioně?
- Buchtičky? - Ne, sušenky.
A kokosový koláčky, ty jsou nejlepší.
- Nikdo je nemá rád. - Já jo.
Dejte si, co chcete. Tenhle víkend je na mě.
Jdeme.
Tyhle, ty jsou čokoládový.
Jé, křupky!
- Křupky… - Tohle je nebezpečný, Suso.
Hlavně si nic nestrkejte do kapes.
Znám tě, Garrigo.
To bylo jen jednou, jenom křupky.
Jen jednou.
Jasně, jen jednou.
Zahrajete si fotbálek?
Dnes nemůžeme. Máme plány na slunovrat.
Jdeme kempovat.
Suso…
Proč jí to říkáš? Neříkejte to nikomu, Marío.
María to neřekne.
Že jo?
V životě je často třeba vidět, slyšet a mlčet.
Jindy je třeba vidět, slyšet a promluvit.
Ale obvykle je lepší nevidět a neslyšet.
- Marío… - Jen mlčet.
Marío, máte raketky, nožičky nebo Drákuly?
Nevidíš snad plakát? U čeho je křížek, to nemáme.
Nerad vám to říkám, ale křížek je u všeho.
Máme zmrzlinu v oplatce.
Za 25 nebo za 50.
Za 50.
- Jsou prázdniny. - Jo!
Někdo si tu žije dobře.
- Tak se podíváme. - Pomůžeme vám.
- Opatrně. - Tohle otevřete.
Dobrý nápad jít na kopec, výhled je krásný.
Ale vede tam strmá cesta, bude těžké se tam dostat.
- Hledáte tu kytku? - Jo, tu, co všechno vyléčí.
Není snadné ji najít.
A účinky netrvají věčně, musíte si pospíšit.
Pila jsem z ní jako dítě a podívejte na mě, zdravá jako řípa.
Ale nechoďte do opuštěné oblasti.
To jsou dvě hodiny navíc.
To jsem říkal Susovi, ale chce tam jít.
Není to tak zlý, Marío.
Není, Suso, ale nechoďte tam.
Některé věci je lepší nevidět.
Vidíš? I ona to říká.
To je obrovský kus, Marío.
- Páni! - Aspoň za 100 peset.
To si nemyslím. Nikdy se při krájení nepletu.
Prosím.
- Užijte si to. - Děkujeme.
- Díky, Marío. - Užijte si to, ale mějte rozum.
Vždycky používejte zdravý rozum.
Vždycky, nebojte.
Nikdy jsem neviděl Maríu ukrojit tak velký kus.
Asi nikdy neviděla umírajícího kluka.
Jak dlouho jsi tam byl?
V nemocnici?
Tři měsíce v kuse.
Ale docházím tam už tak rok a půl.
Vypadáš skvěle, kámo.
Můj táta je už měsíc v kómatu. Měsíc.
Jsme z toho doma špatní.
Nejdřív máš naději, doktoři ti říkají,
že se z toho dostane… z kómatu, ale…
uplynou dny a týdny a…
Teď už neříkají nic.
Když zjistili, že mám rakovinu,
řekli mým rodičům, že mám 5% šanci na přežití.
Všichni mi lhali.
Dělali, že se nic neděje, ale já viděl, že je něco špatně
a že to nejde tak dobře, jak říkali.
Ale Albert, úžasnej kluk, kterýho jsem v nemocnici potkal,
mi řekl věci, na který nezapomenu.
Štěstí neexistuje, jen bejt šťastnej každej den.
Umění žít vlastně znamená naučit se přijít o to, co máš,
co jsi získal.
A od tý doby žiju naplno, Suso.
To musíš dělat, žít každou vteřinu, jako by byla poslední.
Musíš to udělat pro svou rodinu, to samozřejmě taky,
ale hlavně to dělej pro sebe.
Žij svůj život kvůli sobě, Suso.
Jasný?
To je jako centrála šmejdů.
Je to jejich rajón, nepustí nás přes něj.
Mistře karate, jsi připraven?
- Promiň, Suso, ale… - Mazo…
Promiň, ale řekl jsem ti mockrát, že rvačky si nezačínám.
V pohodě. Poslyšte, objedeme to.
Můžeme jet přes vesničku.
A vrátit se za měsíc? Ne.
Ne, Suso. Dostali mě včera, to stačí.
Je to jednoduchej plán.
Bez motorek jsou nahraný.
Přeřízneme přívodní hadičky a šlohneme jim svíčky,
zabereme, a pápá, šmejdi.
Ne, Rodri má pravdu. Objedeme to.
Nebuď srab, Garrigo.
Jestli máme přijít o všechno, radši se vrátíme domů.
Ne, Suso. Jsem nejrychlejší, přeříznu hadičky.
A je to.
Šmejdi musí dostat lekci.
Tak jo, ale jestli tam jdeš, jdu s tebou.
Nemůžeš jít sám.
Byl to můj nápad.
Jen říkám, že nejdeš sám.
Podívej, jsem v pohodě.
Nech to být! Nejdeš tam sám.
- Ty toho nech. - Seš blbej?
Mohl bys omdlít, to přece víš.
Jdu do toho s tebou.
Víš, že jsem rychlejší, mistře karate.
Říkám, že jdu s tebou.
Tak jděte oba. Co jste za dvojčata?
- Přesně to říkám. - Dej mi ty petardy.
- Všechny? - Všechny, Garrigo.
- Dej mi všechny. - No tak, sakra!
- Kámo… - Odvedeme pozornost.
Až vybuchnou, poběžíme jako o život.
- Skvělý. - Jdeme.
- Do toho, kluci.
Vezmi batoh.
Pořádně ho otevři.
Počkej.
Tričko.
Vem je všechny, Garrigo.
Chceme je zmást, ne zabít.
Už to skoro máme.
Tenhle týpek jen machruje.
- No… - Pracuje hned vedle…
Je to hned vedle.
Ježiš! Co to bylo?
- Rychle, jedeme. - Honem!
Jdeme.
Viděli jste někoho?
Někdo to odpálil tamhle!
Je to zničený.
- Viděli jste něco? - Něco tu vybuchlo!
Sakra!
To je ten kluk ze včerejška.
Běž!
Sakra, jeď!
- Jeď! - Co se děje?
Co se děje?
Nejde nastartovat.
- Nejde nastartovat! - Tahle taky ne!
A ti dva?
- Jeď! - Funguje?
Vem si jinou motorku!
Podrž to! Ti nám neutečou.
Jeď!
Proč jsi byl tak pomalej?
- Co to bylo, dynamit? - Roční zásoba petard.
Nastartuj!
Co se děje?
Jo! Sakra!
Dostaň je!
- Nepřeřízl jsi všechny? - Nebyl čas.
- Jednu jsem nestihl. - Co teď?
- Nech to na Rodrim! - Cože?
- Neumíš to s bumerangem? - Jo!
- Ne. - Ano.
Ne. Trénoval jsem na plechovkách.
- To není totéž. - Tak trénuj na něm.
- Můžu ho zabít. - Udělej to.
Sklapni, Garrigo!
- Nezabiješ ho, neboj. - Já jedu.
Pojďte sem!
Jedeme!
Vzpomínáš, co ti provedl?
Musíš to tomu hajzlovi vrátit!
- Dělej, Rodri. - Jeď!
- Zmateme ho. - Dobře.
- Vraťte se! - Jeď!
Vraťte se, jestli máte koule!
Jeď!
Vraťte se!
Počkej!
- Co když se mu to… - Počkej!
- Dostane nás, Suso. - Počkej!
Teď.
Hej!
Jeď!
Suso!
Dělej!
Jedeme!
- Dělej, Rodri! - No tak, jedeme!
Rychle, Rodri!
- Dostal jsem ho! - Pospěš si!
Za tebou, Rodri!
- Přestaň šaškovat! - Dělej!
- Jsou za tebou! - Rychle!
Hni sebou!
Dělej, Rodri!
Jdeme!
Já tě zabiju!
Dostanu tě, ty zmetku.
Běž, Rodri!
Dám ti do držky!
Vrať se!
Pojď sem.
Najdu si tě!
Rodri!
Tys to dokázal!
- Jedeme! - Tady dolů.
Pojď.
- Bezva trefa! - Jsi borec!
- Jo! - To byla trefa!
- Rodri! - Ty náš hrdino.
Ježiš, kluci.
- Co? - To bylo neskutečný!
- Jaks to udělal? - Prostě jsem ho trefil!
To byla muška. Fakt hustý.
Mířil jsem mu na kolo.
Ale dostals ho.
- To je fuk. - Dostal ho!
- O nic nejde. - Teď už machruješ.
Jestli nás teď chytí, zabijou nás.
Nepůjdou po nás. Bojí se.
- Co ty petardy? - Co?
Tak to celý začalo.
Byly dobrý. Někdo chce být taky hrdina.
Jen říkám, ať oceníte zásluhy všech.
Moje kolo bylo jako nový.
Můžeme ho opravit v další vesnici?
Nesmíme sejít z cesty.
Táta ti určitě koupí nový.
Nechci jiný.
Jestli půjdeme do další vesnice,
- vyhneme se opuštěný oblasti. - Ale ne.
Opuštěnou oblast nevynecháme.
Nepřijdeme tam včas.
Včas na co, na ty byliny?
Na co to vůbec chceš?
K čemu ti je?
Mám už dost toho, jak mi poroučíš.
Skoro jsem umřel, přišel o petardy, skoro i o kolo.
Určitě máš další. Vždycky máš všechno dvojmo.
Aspoň něco donesu, ubožáku.
Cos to řekl?
- Suso! - Cos to řekl?
- Cos to sakra řekl? - Suso!
Dělám to pro tátu v kómatu.
Je mi fuk, jestli to nechápeš!
Dělej si, co chceš.
Bylo jasný, že to je pro tátu.
To jsem nevěděl.
I já věděl, že je to kvůli jeho tátovi.
Vážně jsi to podělal.
Jak jsem to měl vědět?
Táta mu vždycky poroučel, já myslel, že je v pohodě.
Bylo jasný…
- Álvaro! - Kluci!
Dones vodu!
- Vodu a jeho bundu! - Dělej!
Hej!
- Álvaro! - Mazo.
- Tady je voda. - Ať se napije.
Napij se trochu.
- Dobrý, Álvaro? - Vypij to.
Musíme ho vzít někam dovnitř.
- Jdeme najít přístřešek. - Pomalu.
Jdeme.
Tak jdeme.
Pojď, Álvaro.
Promiň, vole.
V pohodě, kreténe.
Díky, cvoku.
Tobě taky, blbe.
Nejsem žádnej chudák.
Já vím, kámo. A já nemám všechno.
Rád bych měl, ale nemám.
- Dáme závod. - Tak pojď.
HOSTÉ JSOU NAŠIMI PŘÁTELI
Koukejte na ni.
Sekyra. Utečte!
Já říkal, že jí nemáme krást prostěradlo.
Dožene nás s tou sekyrou a je po nás.
To je ten dům?
- Co je? - Z toho domu spadl jeho táta.
- Sakra! - Uteč, Garrigo!
- Dělej! - Pospěš!
Budeme jíst tady?
Ne, dáme bazénovou túru a najíme se v tom domě.
Půjdeme k vodopádu?
Co je bazénová túra?
Obešli jsme je vloni, když jsi byl v nemocnici.
Suso s tátou postavili pět bazénů a my se ve všech vykoupali.
Dej to sem.
O tom jsi mi nevyprávěl.
No jo…
To aby ses necejtil mimo.
Asi jsem propásl spoustu věcí.
Ne!
Stejně tu neděláme nic světobornýho.
No tak, Rodri, nejsem blbej.
Ta bazénová túra zní super.
- Obcházet bazény dům od domu? - Je to super.
Jdeme na to?
- Dobře. - Začneme u vodopádu.
Tam je ledová voda.
- Nebuď srab! - Jde se!
Tři, dva, jedna!
Paráda!
Vypadněte z mý zahrady!
Chuligáni!
- Dělej! - Tohle je soukromý pozemek!
Pryč od mýho bazénu, šmejdi!
Příště zavolám policii!
Co je to?
Co?
To je pro tebe.
- Přísahám… - Mazo.
- Co? - Ten pes tě málem dostal, ne?
Kdyby mě chytil, nekousl by mě.
Jak to?
Protože nás mistr naučil ovládat energie.
Jen poslouchej, než se budeš smát.
Když se 100% soustředíš a víš, že ti nic neudělá,
podíváš se mu do očí a můžeš ho ovládat.
No tak.
Vážně. Když se mu podíváš do očí, neublíží ti.
Jestli jsem měl předtím pochyby, tak teď…
- Mám ještě větší. - Jo.
- Je to tak. - Ty seš ale lúzr.
Ne, uvidíte.
Až to jednou přijde, předvedu vám to a uvidíte.
Uvidíme, jestli to zabírá.
- Sakra. - Co je?
- Musím zavolat tátovi. - Sakra.
Kde je tu telefon, Suso?
Jeden je uvnitř.
- A jak se tam dostanu? - To okno je otevřené.
Vyšplhej se tam a jsi uvnitř.
To snad ne.
- Jak se tam mám vyšplhat? - Po tom sloupku.
- Není to vysoko? - Ne.
- No tak, udělej to. - Nebuď srab.
- Věř mi. - Tak běž.
Jinak se táta naštve.
Sakra, Garrigo.
Jednou budou bezdrátový telefony.
Budeme moct volat odkudkoli.
- Co je? - Kdo je to?
- Idiot. - Jak to?
- Mám to z vědeckýho časopisu. - Šmarjá…
- Vědec Garriga. - Jo…
Ty jsi vědec?
Beru sázky, spadne, nebo ne?
- Nespadne. - Souhlasím s Garrim.
- Určitě spadne. - Nespadne.
Mrkej, jak leze.
- Už je skoro tam. - Do toho, Rodri.
- Vem něco k pití. - Jo.
Je tu skříňka plná lahví.
Nekecáš?
Dones whiskey.
- Rodri… - Dones whiskey.
A nějaký čipsy.
A prosím led, číšníku.
- No jo. - A popcorn!
- A je to. - Je tam.
- Ano. - Vyhrál jsem sázku.
- Musí se vrátit. - Dělej.
Je uvnitř.
No jo.
Já myslel, že to zvorá.
Ahoj, babi. Dej mi prosím tátu.
Dobře.
Vsadím se, že nic nepřinese.
Ale jo.
Jestli něco, tak prázdnou lahev whiskey.
A bude se motat.
Zavolání nic nestojí.
Zapomněl jsem ti ráno ukázat vysvědčení.
Ukážu ti ho zítra.
Dobře.
Jo. Ano, tati.
Mám tě rád. Čau.
Kluci!
A je tady.
- Sakra! - To je ono!
- Rodri! - Nejsem odborník,
- ale myslím, že to je alkohol. - Ochutnáme to.
- Jo. - Ty první, Rodri.
- Pěkný, cítím to až sem. - No tak, kámo.
- Dělej. - Do toho. Je to dobrý.
- Voní to krásně. - Do toho.
Voní krásně.
Tak do toho.
To je ono.
- Jo! - Je to dobrý?
- Co se děje? - Seš slaboch.
To je třída.
Ve škole musíme poslouchat kněze.
- Co tím myslíš? - Tresty.
Tři nečistý myšlenky, dva týdny bez mše.
- Není to spíš výhra? - Ne!
Táta mi nedává kapesný.
Tak to jo.
- To je něco jinýho. - Jo.
- Jo, kámo. - A co lhaní?
- A víra, kámo. - Víra?
Palce dolů, pokrčený kolena…
Tři, dva, jedna.
Takhle.
Dobrý, ne?
Kdybyste viděli mistra…
Tři, dva, jedna.
Nepůjdeme na tu párty?
- Ježiš… - Je to blízko.
- Všichni můžeme zabodovat. - Říkal jsem ti, Garrigo,
že s tou holkou hřešíš myšlenkama.
Já věděl, že to řekneš.
Sakra! Nezvládnu to!
Zaber, Garrigo!
Mám spálený dlaně!
No tak!
Říkají ti všichni Maza?
Většina lidí mi říká Dani.
- Dani? - Jo.
Maza mi říkáte jen vy.
Nevím, proč mi říkáte Mazo a jemu Álvaro.
Kdybyste byli Mazové oba, byl by v tom zmatek.
Já nevím.
Ježiš…
Je to 3:3. Přihraj!
Běž!
Ne, Garrigo!
Garrigo!
Ne, Garrigo!
Mazo.
Vstávej, Mazo.
No tak, zvedni se.
Probuďte Garrigu.
- No tak. - Co je?
- Probuď Garrigu. - Co je?
Dojdi pro Garrigu.
- Co je to? - Sklapni.
- Vstávej, Garrigo. - Nech mě být.
- Tak pojď. - Sklapni.
- No tak. - Co je?
Co se děje?
- Co se děje? - Nevím. Podívej.
- Co je to? - Sklapni.
- Co je to? - Jen ptáci, ne?
Co je to?
Buďte potichu. No tak!
- Nevidíte nic? - Nic tam není.
Běžte!
Dělejte!
Uteč, Álvaro!
Hej, kluci!
Tudy!
Vystřel!
Dostaň je!
Dostaň je! Tamhle!
Zastřel je!
Parchanti!
Dělej!
Kam to jedeš?
Dělej, jeď! Tudy!
Dělej!
Rychle!
Honem! Už tu skoro jsou.
Udělej to!
Dělej!
- Už jedou! - Dělej!
Zastřel je!
- Zastav! Sakra! - Parchanti!
- Sejmi je! - Střílej!
- Co to sakra děláš? - Došly mi broky!
Jsi k ničemu, Karotko.
Dostaneme vás, spratci!
Ostříhej si háro, ty podvraťáku.
- Svině! - Vysprchujte se!
Tady je tak krásně.
- Karotko, ty blbe! - Blbe!
- Ani neumíš střílet! - Hovado!
- Kreténe! - Vlasatý kreténi!
Užijte si dnešek!
- Sorry za ty motorky! - Všichni jste hovada!
- Tak zatím! - Mám ti ostříhat to háro?
Kluci, krvácím. Já krvácím!
Postřelili Rodriho.
- Cože? - Sakra!
- Jak tě dostali? - Ukaž.
- Kdy to bylo? - Co je to?
- Potřebuje to zašít. - Nedívej se.
- Stehy? To ne. - Jo, Rodri, stehy.
Nebudete mě zašívat.
- Ani náhodou. - Musíme něco udělat.
- Nesahej na to, Mazo. - Čím to uděláme?
- Nesahej na to, nedívej se. - Dívej se tamhle.
- Mám Rambo nůž! - Co to děláš?
- Co je? - Dej to pryč!
- Je tam jehla s nití. - Tak jo, dej mu to.
Ježiš, Garrigo.
Zatracená práce…
Poslyš, Rodri.
Musíme to zašít.
No tak.
- Jednou jsem zašíval krávu, Rodri. - Ne!
Ne! Není kráva!
Mám z karate pevnou ruku.
- Zvládnu to. - Tak jo.
- Ale rychle. - Poslyš, Rodri.
Mistr nám to ukazoval.
Energie, jak jsem říkal.
- Když se soustředíš, nebude to bolet. - Ne.
- Nebudeš mě šít. - Poslyš, Rodri.
Když to nezašiju, zanítí se to.
A když se to zanítí, rozluč se s nohou.
- Já to udělám. - Já mu věřím.
Nebude to bolet, že ne?
- Trochu. - Jen trochu, Rodri.
- Ne… - Kousni si do toho a nedívej se.
Zakousni se.
- Dělej. - A dívej se stranou.
- Zvládneš to. - Kousni a nedívej se.
- Představ si, že je to Mazova noha. - Bude to rychlý.
Jednoho jsme dostali.
Dobře.
Na tři, jasný?
- Drž se. - Trochu to zabolí.
Dělej to pomalu.
- Sklapni! - Kráva si nestěžovala.
- Vydrž. - To zvládneš.
Pomalu.
Je to snadný.
- Co děláš? - Sakra! Já věděl, že to bude bolet!
- Jasně, že bude. - Přestaň!
Ty a to tvoje karate!
- Dej mi tu jehlu. - Cože?
Na karate ti kašlu!
Jsou to idioti.
Je to moje noha, udělám to sám.
To by stačilo!
Buď půjdete sem,
nebo si každých deset vteřin půjde jedno vaše kolo zaplavat.
Cože?
- Naše kola? Ne! - Kola ne!
- Nebuď blbej. - Hrajou to na nás.
Počítám do deseti.
Začneme tím tvým, tlusťochu.
Ne. To ne!
Začni tím jeho, je nejstarší!
No jo.
Tvoje jde první, tlusťochu.
Jedna!
Vrátíme se.
- Hodí ho tam! - Dva!
Vem ho.
- Tři! - Proč?
- Hele! No tak! - Je to jen kolo, Garrigo!
Omluvíme se.
Mně je to fuk. Je to kolo.
- Moje je úplně nový. - Sedni si, Garrigo!
- Do hajzlu! - Mrkejte!
- Hele! - Tlusťochovo kolo!
Hele, jak letí!
A teď další. Jdeme na to!
Jdeme na to, Karotko!
Hodíme tam další a další
a další.
Hele!
Výborně, Karotko!
- Jsi šikula! - Jsou to jen kola, Garrigo.
- Jestli se vrátíme, je po nás. - Co teď?
Teď další! Chci vidět plavat další.
A další.
- Pomoz mu. - Ne.
Co teď, děcka?
- Ne! - Další jde ke dnu!
Ne. Polož ho!
Hele!
Modrý je pryč. Tak co teď?
No tak, kámo!
- A poslední! - Ještě jedno!
To je poslední.
Jdeme!
Užijte si koupání, sráči!
Už žádný kola, pánové.
Parchanti!
- Parchanti! - Tak co?
Jaký to je?
Co uděláte teď?
- Karate… - Dej to pryč a sklapni!
Nechtěj mě naštvat. Sklapni!
Sklapneme všichni.
- Pevná ruka… - Říkám, sklapni!
Energie…
Půjdeme na druhou stranu.
Tak zatím, hošánci!
Brzy na viděnou. To vám slibuju!
- Kde vylezeme? - Na tu skálu.
Až budeme u ní, vypnu motor a použijeme ruce.
Ale teď to otoč.
No jo.
Opatrně. Zastav.
Chytni tu větev.
Ne, tu skálu.
Ale z druhý strany.
- Z týhle nevylezeme. - Ale jo.
Opatrně, drž to.
Chytni se tamhle.
A jsme v opuštěný oblasti. Všichni spolu a v klidu. Jasný?
Tady sejdeme dolů.
Jo.
To je mimino?
Nikdo tu není?
- Suso. - Suso.
- Nechoď tam. - Suso.
- Co to děláš?
Co to má sakra být?
Nechoď tam.
- Budeme mít průšvih. - Já vím.
Suso…
Jdeme.
Álvaro.
Nedělej to.
- Álvaro… - Přestaň.
Álvaro.
- Je mrtvá. - Mizím odtud.
- Garrigo. - Co je?
- Nechoď. - Ne. Je mrtvá.
- Je mrtvá. - Ne. Všichni spolu.
- Tak jdeme všichni. - Vždycky všichni spolu.
- Je mrtvá. - Je mrtvá.
- Musíme jít. - Zůstaň tu.
- Musíme jít. - Lžička.
- Je mrtvá… - Ticho.
- Je mrtvá. - Ne.
Co to děláš, Álvaro?
Co to děláš?
Nezvedej ho, Álvaro.
Álvaro.
- Nech tam to mimino! - Álvaro.
- Co to děláš? - No tak.
- Co to sakra děláš? - Álvaro…
Co to sakra je?
Seš idiot.
- Jdeme. - Vrať to mimino.
- Podrž to, Garrigo. - Jdeme.
- Fuj! - Vem to.
- Jdeme. - Tudy.
Tady se zastavíme.
- Jo. - Ježiš.
Opatrně…
Podej mi tu flašku.
Dobře.
Ale jen trochu.
Tumáš.
Tady je lžička.
Umyj ji.
Pořádně.
Otevři to a trochu jí dej.
Otevři to a dej jí trochu.
Jen trochu.
To je ono.
Dáš si?
Dáš si trochu?
Chutná ti to?
Nemyslel jsem, že takhle získáme do party holku, ale v pohodě.
Jo.
Neměli bysme ji vzít na policii, Álvaro?
Co když její máma není mrtvá a my budeme mít průšvih.
Na policii ji nevezmeme. Ani náhodou.
Aby skončila u pěstounů nebo v ústavu?
- Ani omylem. - Tak co uděláme?
Nemůžeme ji vzít na kopec. Podle mě se musíme vrátit.
Nevrátíme se.
Vezmeme ji nahoru a pak do nemocnice.
Měli bysme ji vrátit.
Neumíme se postarat o mimino.
Vím jen, že musí každých pár hodin pít.
Co když její máma není mrtvá a byla to jen kamufláž?
A my jí ukradli dítě.
Její máma byla mrtvá, Mazo.
Viděli jsme ji.
A i kdyby žila, co je to za život?
Podělanej, ale to ti nedává právo ji vzít.
Postaráme se o ni, jako se staráme jeden o druhýho.
Ať se ti to líbí nebo ne.
- Jasný? - To by stačilo.
Je jednou z nás a my se o ni postaráme.
- Souhlasí všichni? - Jo.
- Jo.
Mazo?
To je chaos.
Jo.
Musíme jí dát dobrý jméno.
- Nadějka. - Cože?
- Nadějka? Vážně? - Co?
To je pitomý jméno.
Moje teta byla Nadějka.
Měla knír.
Přísahám. Škrábal.
A smrděla jako stařena.
- Sám smrdíš jako stařec. - Ale Garri.
To je dokonalý, Álvaro.
Nadějka.
Měli bysme jít.
Sbalte to a jdeme.
- Dobře. - Ať neztrácíme čas.
- Dobře. - Jdeme, kluci.
- Sbal tu lžičku. - Tumáš.
Tak jdeme.
Myslíš, že má s tou léčivou bylinou pravdu?
Proč se ptáš?
Jestli fakt funguje, třeba díky ní budu chytřejší.
Abych pořád nepropadal.
Nevím, jak to říct rodičům.
- Co? - Kolik?
Ukaž mi to.
Kolik je to?
- Prošel, nebo ne? - Ježiš.
To bude novej rekord.
- Sakra. - Propadl ze sedmi.
Páni!
Ty ses překonal.
- A tahle známka? - Ne.
- Ano. - Nedělej to.
Poslouchejte.
„Doporučuji opakovat ročník. Všechno se mu musí říct dvakrát.“
Je proti mě zaujatej.
No jasně.
Vlastně říká, že seš blbej.
- Panebože. - To vašim nemůžeš ukázat.
- Já vím. - Co mám dělat?
- Zfalšuj to. - Jak asi?
Umíš podepsat mámu?
Někde najdi její podpis a napodob ho.
- Pak jim to nemusíš ukázat. - Neposlouchej ho.
Neví, která bije.
Musíš udělat to, co já. Onemocnět.
To je ono. Víš, jaký jsem míval známky.
Dost špatný.
Teď mám jedničky. Mrtvýho nenechaj propadnout.
Můžeš přestat s tím umíráním?
- Co je? - Všichni víme, že seš nemocnej.
Nemusíš nám to každejch pět minut připomínat.
Mně to nevadí, Mazo. Vlastně je to vtipný.
Možná, když to slyšíš jednou.
Poslouchej ho celej den. Schválně, jestli to bude vtipný.
Zkus si to žít, pak se uvidí.
- Vážně? - Jo.
- Jo.
- Co je? - Snad najdeme tu bylinu
a ty ji spolkneš celou, hovado.
Jestli se něco stane, jak se asi budou naši tvářit?
Kdykoli se na mě podívají, vidí tebe.
To se stane.
Co teď?
Už není tak vtipný utahovat si ze svý nemoci, co?
Můžu se potrhat smíchy.
Mazo…
Álvaro…
- Všechno v pohodě? - No jo.
- V pohodě. - Určitě?
Jo.
Mezi dvojčaty to drhne. Měli bysme jít na tu párty.
Zase otravuješ.
No tak, Suso. Jsme na cestě celej den.
Jsme utahaní.
Bylo by dobrý si odpočinout a trochu si užít.
Musíme tu bylinu najít do svítání.
A s tím miminem na párty nemůžeme, Garrigo.
Máme čas.
Jenom chvilku.
Nemůžeme dát miminu čokoládu.
Musíme sehnat mlíko.
Ty si s tou párty nedáš pokoj.
- Ta holka se na tebe ani nepodívá. - Vím, že ne,
ale riskovat se musí. No ne?
Jdeme na tu párty.
- No tak. - Můžeme jít tudy.
- Jo! - Zatančíme si.
- Jestli chceš… - Zatančíme si.
No tak.
- Jak je to daleko? - Deset minut.
Deset minut?
To je fakt blízko.
- Tak jo, seženu mlíko. - Jo! Jdeme!
- Jo! - Jdeme!
- Taky se vykadíme. - Vykadíme?
To ne. Chci zapadnout, ne to tam zasmrdět.
Můžete si zatančit, ale až řeknu, půjdeme.
- Jo! - Platí, Garri?
Tak jo. Díky, Suso, jsi bůh.
- Pozor na dítě. - Tak jo. Jdeme!
Jde se na párty!
- Víš, že je dnes nejkratší noc. - Jo, slunovrat. Proč?
Řekl jsi deset minut, a už je to 40.
Tímhle tempem to nestihneme.
Počkej, Álvaro. Chci si promluvit s bráchou.
- Já… - Co je?
Promiň, že jsem na tebe předtím křičel.
V pohodě. To nic.
Kámo…
Bojím se.
Bojím se, že s tebou
už další den nestrávím.
Že tě ztratím.
To nezvládnu!
V pohodě.
Neboj, Dani.
Mám tě rád.
Mám tě strašně moc rád.
Já tebe taky, Álvaro.
Bojím se, že tě ztratím.
Bojím se, že tě ztratím, Álvaro.
To je v pohodě.
Podívej se na něj.
No jo.
Co kdyby nepřišel?
Pořád to taháš s sebou.
- Riskovat se musí. - Jo.
A taky se vykadit, ne?
Jsme na výletě do přírody.
- Tak se vykaď v lese. - Garrigo.
Co máš v plánu s tou holku?
Přijdu, pozdravím ji, ucítí mě…
Šlohl jsem tátovi vodu po holení a podle reklamy
po ní holky šílí.
- Nechám tam svou vůni. - Je jedno, jestli se vykadíme.
- Žádný kadění! - Jdeme a necháme tam svou vůni.
- To ne. - Zapamatujou si nás.
- Žádný kadění a dost. - Blbec.
Opatrně.
Češe si vlasy.
Jak vypadám?
- Skvěle. - Uvidíme.
- Běž. - Seš borec.
- Dokonalý, Garrigo. - Otočte se.
- Co Nadějka? - Co s ní uděláme?
- Podej batoh, Rodri. - Batoh?
- Dáme ji do Garriho batohu? - Jo.
- Otevři ho. - Dej ji tam.
- Budu na ni dávat pozor. - Opatrně.
Někdo jde.
To jsou kočky.
- Kámo. - Co je?
Nezapomeň, co máš za úkol.
- Opatrně. - Jdeme.
- Jdeme. Připraveni? - Jde se na to.
Jde se.
Najdu mlíko pro Nadějku, pak si zatančíme. Jasný?
- Dobře. - Garrigo?
- Jo. - Poslouchej, Garri.
Až ji uvidíš, dej jí pusu.
- Věř mi. - Pusu?
Ještě jsem žádnou nelíbal.
Já už líbal tři holky, Garri. Pamatuj jen: „Mega koule.“
- „Mega koule.“ - Mega koule.
O čem to mluví?
Děláš si ze mě prdel?
O taktice! Když máš políbit holku,
takhle nastavíš pusu, jako bys měl říct „mega“.
- Mega. - Takhle.
A když jí tam vsuneš jazyk, „koule“.
- Jazyk dovnitř? - No jasně.
- O čem to mluvíte? - Zatraceně!
- To jsou kecy. - Musíš použít jazyk!
- Ne! - Co je, sakra?
Dobře…
- Kde je kuchyň? - Tamhle.
Hlavně nekaď, Suso. Jasný?
Jen se vykaď.
Nevidíš tam něco?
- Páni. - Zatraceně.
Co je?
Která to je?
Kde je, Garri?
Ta v tom růžovým.
Pěkná, ne?
- Jo, kámo. - Jo.
Udělej, co jsem řekl.
- Mega koule. - Do toho, Garri.
Jdeme, kámo.
Má ráda hudbu.
Jestli tomuhle říkáš hudba.
Hraješ přece na kytaru.
- Udělej to. - Na kytaru ne.
- Jdeme pro drink. - Jo, jdeme.
Mám hlad.
- Jsou to dvojčata. - Dvojčata?
- Právě mi to došlo. - Podívala se na tebe.
- No. - Hustý.
Dělaj ti do holky, Garrigo.
- To je tvoje chvilka. - Musíš zaútočit.
- Teď ne. - Běž, nebo půjdu já.
- Cože? - Neuděláme nic?
- Ne. - Moje pleš je okouzlující.
Do toho, Garrigo!
Legenda!
Paráda!
Válíš!
To je můj kámoš!
Garriga!
To je ono!
Seš legenda!
Legenda!
Ty jsi z mojí třídy, ne?
Jo, Garriga.
Hele, Barrigo, přestaň bušit do bubnů jako šílenec,
nebo sousedi zavolají rodičům a bude po párty.
Jsem „Garriga“, ale „Barriga“ je taky v pohodě.
- Tak jo, přestanu. Promiň. - Dobře.
Řekla jsem, ať vstaneš.
Tak jo.
V pohodě, Garri.
Byls dobrej.
Jdu najít Susu.
Padáme odsud.
Suso.
- Barrigo. - No?
Promiň, že jsem byla hrubá.
Vím, že jsi Garriga. Jen jsem si z tebe utahovala.
To je v pohodě.
Koupal ses ve vodě po holení nebo co?
Ne. Jen jsem…
- Nepoužívám vodu po holení. - Ne?
- Jenom trochu. - „Trochu“…
Slyšel jsi to?
Znělo to jako mimino.
To bude mrouskavá kočka.
Jo, já…
- Něco tu smrdí. - No. Trochu…
Trochu? Je to hnus. To bude z koupelny.
- Rocío! - Co je?
Co je?
No…
- Musím ti něco říct a… - O co jde?
No… Jde o to…
- Jde… - O co?
O to, že jsem tu dnes s tebou
a to je to nejlepší, co se mi za dlouhou dobu stalo.
Jsi ta nejsuprovější holka ze třídy.
A…
Polil bych se kvůli tobě 20 litry vody po holení.
A taky…
Kdybych nebyl srab, dal bych ti pusu.
Tys nikdy nedal holce pusu, co?
Mega koule.
- Cože? - Nic, já…
Nikdy.
Kluci!
Co je?
Garriga to zvládl!
- S kým? - S Rocíou.
- Vážně? - S tou v růžovým.
Co to děláš?
- To je Sioux. - Sioux?
- Šmejdi z města. - Šmejdi?
No jo, Sioux mě zabije.
- Kdo tě zabije? - Šmejdi, Sioux…
Ale…
Plešoun… a tlusťoch…
- Ne? - Chceš to schytat za ně?
Hej!
Sioux!
Debilové!
Uteč, dělej!
- Zdrhej! - Vy malí sráči!
Stát!
Vážně myslíte, že se do nás můžete navážet?
Co chceš?
Nebudeme ztrácet čas. Kterýho si vezmu?
- Ty a já… - Ne!
- Chceš se prát? - Ne, Álvaro.
- Jo. - Ale ne.
- Ne. - Ano.
- Ne toho maroda. - Marod.
Čí nápad to byl hodit po tobě bumerang?
- S tím se budeš prát. - S tebou se neperu.
Nejsem nakažlivej, neboj.
Možná ne, ale celý město ví,
že nepřežiješ do podzimu.
Seš jen buran.
Vůdce šmejdů. Co je?
Je podělanej strachy, co?
- Nebojím se. - Bojíš se kluka s rakovinou.
Nebojím se tě.
Jako vloni, když jsi přišel k bazénu
se svojí podělanou rodinou.
Tak o mojí rodině nemluv!
- Jo. - Nedělej to.
Uviděli mě a drželi se dál.
- Jste zbabělci. - Nemluv tak o mojí rodině.
Slyšíš mě? Tak o mojí rodině nemluv!
Jste srabi, že proti mě pošlete maroda.
Podívej se na mě, plešoune!
Podívej se na sebe. Smrdíš smrtí. Je to hnus.
Sklapni! Víš, co je hnus?
Ty a tvoje naparování. A proč?
Abys děsil lidi. Seš nula.
Moje pleš je lepší než tvoje háro!
- A neumírám! - Nechoď ke mně.
Mám skvělej život díky nim a svý rodině.
Starají se o mě.
Díky nim netrčím v nemocnici.
- Mají mě rádi. - Nechoď sem.
Nejsem jako ty, nikdo tě nemá rád.
- Cože? Co je? - Nepřibližuj se.
Bojím se smrti, ale neumřu sám, protože…
Do prdele!
No tak.
Mazo!
Nesahej na mýho bráchu!
- Jasný? - Tak jo, sakra!
Jasný?
- Jdeme, Mazo! - Jasný?
- Jasný! - Jasný?
- Nesahej na něj! - Mazo.
Slyšíš mě sakra?
- Jo! - Tak dobře!
- Nech nás sakra na pokoji. - Jdeme.
Opři se, no tak.
Opatrně. Běž z druhý strany.
Nesahej na mě!
Na co čumíte?
Všichni jste na hovno!
Opatrně s Álvarem.
Zpomal, jdeš moc rychle.
Pomalu.
Opatrně.
Jsi v pořádku, Álvaro?
Už je mi líp.
Měli bysme jít domů.
To jo.
Ještě musíme najít bylinu pro tvýho tátu.
- Musíme ji najít. - Teď seš ale slabej.
Nejsem, Mazo.
Všichni vždycky spolu.
Najdeme tu kytku.
Díky, kámo.
Dej mi loknout.
Tumáš.
Ten Sioux tě málem zabil.
- Ještě že jsme měli Mazu, ne? - Jo.
To je poslední párty, na kterou nás pozvali.
Tak to počkej.
Tebe možná ne, ale mě…
- Jo, určitě. - Vítěz.
Jestli tu přespíme, musíme si udělat oheň.
Uděláme.
- A přeskočíme ho. - Jasně.
- Třikrát a přitom si něco přát. - Jde se na to.
- Běž, Garrigo! - Tři, dva, jedna!
Pálí to!
- Tak pojď! - Skoč!
Prý když o slunovratu hodíš něco do ohně,
je to, jako bys to nechal za sebou.
Necháme za sebou všechno.
Co uděláš?
- Páni! - Sakra!
Riskovat se musí.
- Běž! - Náš Rodrigo!
To je borec!
- Legenda! - To je můj Rodri.
Ale proč?
Proč ne?
- Co je sakra, Rodri? - Sakryš.
- Ani Nadějka nemá slov. - Co je?
Podívej se na ni!
To byl den, co?
Nejlepší den mýho života.
Byl dost dobrej.
Můj brácha zmlátil vůdce Siouxů.
A já mu rozflákal ksicht.
- A moje petardy. - Jo, Garrigo.
Ty petardy…
- A naše první whiskey. - To taky.
A máme v partě holku.
A já dal holce pusu!
- Jo! - Dobrý!
Úspěšná mise!
- Ona dala pusu tobě, lúzře! - Jo!
- Na pořadí nesejde, jen na výsledku. - Jo!
Odkud to máš?
Na rozdíl od tebe jsem prošel z matiky.
- Tedy! - Až táta zjistí tvoje známky…
Ne, mám to pod kontrolou.
- „Pod kontrolou“. - Riskovat se musí.
- To je ono! - Rodri!
Seš borec, Rodri.
V pohodě, Nadějko.
Budeš v pořádku.
Až najdeme tu bylinu, vezmeme tě do nemocnice.
A ty najdeš novou rodinu.
Do tý doby se o tebe postaráme.
Suso.
Pojď sem.
Už jdu.
Probuď Garriho.
Garri.
Vstávej, Garri.
Pojď sem.
- Co je? - Co se děje?
Dej mi to.
Mazo…
Co je?
Jde o…
Mazo…
Co je?
Za deset dní uříznou Álvarovi ruku.
- Cože? - Nechtěl, abyste to věděli.
Chtěl jen tenhle poslední výlet.
Každou noc ji měřím,
jestli je větší nebo menší nebo jestli chemoterapie něco dělá.
A je to pořád 43 centimetrů. Pořád stejný.
Tak nic neříkej, nechce, abys to věděl.
Proto je poslední dobou tak citlivej.
On umře?
Zatím mu jenom uříznou ruku.
Ani muk.
- Jasně, neboj. - Nic neřekneme.
Vem si to.
- Vem si to, Rodri. - Je to studený.
Nerozmáčkni ji.
Álvaro, vem si ty, co ti dává Maza.
- Máš ještě, Mazo? - Tak jo.
Ještě trochu.
Dej je tam, Álvaro.
Opatrně. Neupusť je.
Co budeme dělat?
Máme si všichni loknout, než to dáme tvýmu tátovi?
- Je to v pohodě? - Jasně.
- Kdo začne? - Já.
Počkej ještě.
Dáme svůj podíl Álvarovi. Potřebuje hodně síly.
- Souhlasí všichni? - Jo.
Jo.
- Určitě? - Naprosto.
- Jo, napij se. - Pij.
Děkuju vám.
Musíme odnést Nadějku do nemocnice.
- Jak je to daleko? - Aspoň tři hodiny.
Pěšky.
S Álvarem v tomhle stavu nemůžeme jít tři hodiny.
V jakým stavu?
- Zvládnu to jako nic. - Určitě?
- Jo. - Počkat…
Mám nápad.
- Běž. - Počkáme tady.
Tak jo, jdeme.
Podrž ji.
Nadějko…
Ahoj, Nadějko.
PEČUJTE O NI. JMENUJE SE NADĚJKA.
Tati, něco jsme ti přinesli.
Pomoz mi, Mazo.
Včera jsem dodělal bazén Casebiů.
Jak jsi to chtěl.
Vypadá vážně dobře.
Máma je na mě tvrdá.
Dělá to pro tebe.
Jak jsi to chtěl.
Pořád jsme se hádali.
Pořád nějaký problémy.
Ale už je mi to jedno, tati.
Mám tě moc rád, tati.
Mám tě strašně moc rád.
A nechci,
abys nás opustil.
Vždycky říkáš, že příroda je moudrá.
Dali jsme ti zázračný lék.
Protože nevím,
jak to bez tebe zvládnu.
Nechci, abys odešel.
Sám to nezvládnu.
Prosím…
Prosím, tati.
Tati…
Prosím, tati.
Prosím.
Tati…
Chci něco říct, kluci.
Tenhle rok nic nepřekoná.
- Jo. - Nevypadá to dobře.
A Álvaro… žádný umírání. Jasný?
Neboj, Garri. To nehrozí.
Jsem teď silnej jako bejk.
Bude těžký to překonat, ale určitě to zvládneme. To jsme my.
A až to řekneme tvýmu tátovi, bude valit oči.
- No jo. - To je jistý.
Ruce k sobě.
- Všichni. - Álvaro?
Všichni vždycky spolu.
Všichni vždycky spolu!
Pojďte sem.
Nejlepší parta na světě.
Tak jo, jedeme?
Musíme už jet.
- Jo. - Ne, počkejte.
Co je?
To snad ne.
Co je to?
Vážně, Garri?
Jen pro tentokrát, Maza-sane.
Díky, kámo.
Počkej.
Sup pro tebe.
- Ukaž mi ho. - Díky, kámo.
- Vážně si měníte karty? - Jen pro tentokrát.
Jasně.
Tak jo, musím vrátit traktor.
- Tak zatím. - Měj se, Garri.
Opatruj se.
- Rodri. - Álvaro.
O příštím slunovratu
- ať máš lepší známky. - Jo.
Tak zatím, kluci.
No tak.
Ne, kámo.
Tak jo, kluci.
Čau všichni.
- Drž se. - Ty taky.
Ahoj.
- Ahoj. - Potkáme se v Alcorcónu.
- Jo. - Čau.
Poslyš, Rodri,
ty zázračnej lék nepotřebuješ, seš skvělej.
Jak říká můj táta: „Inteligence je dar, laskavost je volba.“
Hele.
Tohle je pro tebe.
Nejlepší na odcházení jsou návraty.
Máme tu rčení, který říkáme zlým lidem,
protože nemusíš nikomu nic trpět.
Jasný?
Do hajzlu s tím.
- Řekni to. - Do hajzlu s tím.
Do hajzlu s tím, hlasitěji.
- Do hajzlu s tím! - Do hajzlu s tím!
Do hajzlu s tím!
- Tak jo. Do hajzlu s tím! - Do hajzlu s tím!
Mami, tati…
Potřebuju s vámi mluvit.
Překlad titulků: Pavla Le Roch