Downloaded from YTS.MX
ORIGINALNI NETFLIXOV HUMORISTIČNI SPECIJAL
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Hej! -Žalim, izgubio si.
Ništa isto nije
Stari!
Hej, dušo.
Bilo da je bolje ili lošije
Drago mi je što te vidim. Javim ti se!
Jer ništa isto nije
Bolje smijati se, nego plakati
Od plača je bolje od sreće skakati
Moraš živjeti kako umiješ i znaš
Dok si još živ, uživaj baš
U krizama, znaj, raste se
Ja podnijet' ih mogu sve
Planet se i dalje vrti
No nikad mu se ne zavrti
Ništa isto nije
Bilo da je bolje ili lošije
Uvijek naprijed idi, nikad unatrag
Jer ništa isto nije
LOKILLO NIŠTA NIJE ISTO
Kako ste?
Ne mogu vjerovati
da nastupam uživo pred publikom, ma kako malobrojna ona bila,
s obzirom na sve što svijet prolazi u posljednje vrijeme. No dobro.
Ja sam Lokillo Flórez. Hvala što ste ovdje i što poštujete protokol „biosreće“.
Možda se pitate zašto smo u ovom čarobnom, napuštenom skladištu.
Zbog dva razloga.
Prvo, jer je ovo romantičan ambijent.
I drugo, zbog našeg budžeta.
Htio sam snimiti nastup u stambenom naselju,
na središnjem trgu, a u publici bi bili susjedi.
Smijali bi se s obiteljima na balkonima.
Nažalost, nadležni organ to nije dopustio.
Najviši autoritet.
Osoba koja određuje kriterije i ima moć
dopustiti takve događaje u stambenom naselju.
Tko je to?
Zaštitar.
Glupan mi nije dao da uđem!
Dođem onamo,
a kad zaštitar kaže da ne može, onda ne može.
Makar došla majka predsjednika Putina. „Gđo Putena, ne može!“
Stojim ondje, a on govori:
„Gospodin tvrdi da je iz… Odakle si, frende?“
-„Bok. Snimam emisiju za Netflix.“ -„Nenfis?“
„Netflix.“
„Nedis?“
„Netflix.“
„Tvrdi da je došao snimiti selfix.“
„Žalim, zahtjev odbijen.“ I nisu me pustili unutra.
Pa smo uzeli ovo skladište bez balkona, ali i bez zaštitara.
Snimamo ovu emisiju,
koja je zapravo svjedočanstvo za buduće naraštaje,
da im kažemo da se tijekom ovog razdoblja
svijet kakav smo poznavali promijenio i ništa više nije isto.
Morali smo prekinuti sve uobičajeno, navike, hobije, aktivnosti.
Morali smo se čak prestati rukovati pri pozdravljanju
i pozdravljati se drugim dijelom tijela.
Gospođa doma pita: „Guzicom?“ Ne, gospođo! Laktom.
Ali to nije isto.
Mi ljudi rukujemo se stoljećima.
Znate li kako je nastalo rukovanje?
Rukovanje potječe točno iz…
davnine.
Ako ne znate točno vrijeme, a želite ispasti pametni,
recite da je nešto iz davnine.
Nitko ne može reći: „Ja sam tada bio živ i to nije točno.“
Rukovanje, spajanje dlanova…
To su najljepše geste koje imamo na Zapadu.
Azijci, koji su uvijek bili pametniji od nas,
rabe tisućljetni pozdrav koji je preživio pandemije.
A to je?
Naklon.
Naklon pod tupim kutom.
Zašto se zove tupi kut? Jer je idealan…
da vam uleti nešto tupo.
Ne, mi Zapadnjaci, osobito iz Latinske Amerike,
trebamo fizički kontakt pri pozdravljanju.
Ne fali li vam fizički kontakt?
Volimo se dirati, tapšati, udarati. „Što ima?“
„Što ima, mrcino? Praviš se lud?“
„Evo ti u guzicu za sreću! Hej, stari. Hej, mali.“
„Što ima, mudonjo?“
Sigurno je ovako bilo prije nego što su smislili taj izraz.
„Kakav mudonja!“
A osobito trebamo fizički kontakt s curama, ali romantičan.
„Hej, mala.“
Moramo se ljubiti. Mi Latinoamerikanci trebamo pusice.
„María Cristina, kako si, ljubavi?“
„Camilita, kako si narasla!“
„Što ima, María Laura?“
Da, romantično.
Ali rečeno nam je da više nema ljubljenja u usta.
Meni je bilo teško odreći se ljubljenja u usta
jer jedino svoju ženu nikad ne ljubim u usta.
Ali kako da se ljubimo s maskama?
Ja više nisam mogao izdržati. Počeo sam ljubiti ljude u masku.
Ali ljubljenje s maskom gore je od sisanja sise u grudnjaku.
Nema smisla.
Kad smo shvatili da ne možemo imati fizički kontakt,
nismo znali kako da pozdravljamo prijatelje na ulici.
Sjećate se prvih dana?
Oni vama pruže lakat, vi njima gležanj.
Kao da igrate s Messijem.
Jer nitko nije smislio službeni pozdrav.
Kao kad sam išao u Argentinu.
U Argentini se muškarci pozdravljaju poljupcem u obraz.
Mi to ne očekujemo. Kolumbijac ispruži ruku i…
„Hej. Što ima? Hej!“
Ne znate kako biste reagirali.
Osobito zato što su Argentinci visoki i imaju strašne plave oči.
Ni vlade nisu znale što bi rekle o pozdravljanju.
Ni one nisu znale.
Svi su latinskoamerički predsjednici govorili na televiziji:
„Prestanite se rukovati. Odsad se samo dotičite šakama.“
Kad su preporučili doticanje šakama, sjetio sam se svog tate.
Cijeli je život doticao moju mamu šakom.
Onda su rekli da nema ni doticanja šakom.
Pa pod hitno trebamo nekakav novi pozdrav.
Pod hitno ga trebamo.
Ali pozdrav koji može preživjeti pandemije
i ne prijeti mu nestanak kao rukovanju.
Skromno nudim svoj prijedlog…
Stavljam ga na stol.
Odsad ćemo se pozdravljati spajajući intimne dijelove tijela.
To nije prosto, gospođo. Prije je revolucionarno.
Pozdravljajmo se intimnim dijelovima bez bojazni.
„Što ima?“ Bum!
„Kako ide?“ Bum!
„Što ima, stari?“ Bum-bum! Tako, bez bojazni!
Spojimo mališane, dečki. Lako je!
I tako ne možeš pokupiti novi virus.
Možeš pokupiti druge viruse, ali na njih smo već navikli.
Imamo antitijela.
Nove televizijske kampanje učile su nas prati ruke.
Nismo znali kako se peru ruke.
Sjećate se viralnog videa na WhatsAppu i svim društvenim mrežama
koji objašnjava kako se peru ruke?
Naučili smo da se peru oba dlana,
između prstiju,
palci…
Kao da pripremamo marihuanu na dlanu.
Vidio sam to i rekao:
„Ako sve ovo vrijeme nismo ispravno prali ruke,
kako onda čistimo tur?“
Ne.
Imamo sreće što ne postoji turonavirus.
Zamislite turonavirus!
„Perite ga svakih 20 minuta.
Nosite masku preko tura.
Rabite propisani guzni dezinficijens.“
Što bismo da nemamo ruke?
Zamislite da nemamo ruke
i da ne možemo raditi ovo na koncertu.
Dobro, ne mi. Naši roditelji.
To su naše tete i tate radili. Mi mladi to ne radimo.
Dižemo ruke samo kad plešemo na TikToku.
Lude cure na TikToku tako plešu.
Ja ne plešem tako jer sam reper.
Svi podignite ruke ili ćete biti izrezani u montaži.
Nećete biti u spotu.
Ruke!
Ruke gore!
Latinoamerikanci U kvartu muče muku
Dok vlada nikad ne pruža im ruku
Poker zato ja igram Najbolje karte imam
S kćeri se tvojom viđam I jako joj se sviđam
Bolje vrabac u ruci no golub na grani
„Ruke uvis“, murjak viče vani
Sa mnom je ekipa moja
Frendovi moji svih boja
Ruke gore!
Drago mi je što peremo ruke jer sam malo istraživao.
Na samo jednoj čovjekovoj ruci
živi više od 150 vrsta bakterija.
Razmislite gdje je ta ruka bila prije nego što se rukujete.
Budite dobri i idući put diskretno ponjušite ruku.
Pokušajte. Ponjušite je.
„Kako si? Dobro?“ „Da, dobro.“
„Smrdi po luku.“
„Netko je kuhao!“
„Drago mi je.“
„Nikotin. Ovaj je pušio.“
„Kako si?“ „Dobro, burki.“
„Sir u octu.“
„Bio je s curom u kinu!“
Ne, hvala Bogu, sad smo se navikli često prati ruke.
No u čemu je problem?
Peremo ruke svaka dva sata,
ali ih brišemo ručnikom koji nismo oprali dva mjeseca.
Razmislite o tom ručniku doma,
ručniku za tijelo, ali i za ruke,
kojim brišete auto i čistite tenisice.
Taj prljavi ručnik postoji u svim domovima u Latinskoj Americi.
Baciš ga kao dijete i opet se pojavi.
Jednostavno ne želi nestati.
Seliš se iz kuće u kuću, a on ide za tobom.
Čak ti pomaže pri selidbi.
Tko nije umotao ogledalo ili televizor u ručnik?
Tada se pojavi.
A ručnik ima različite teksture.
Budući da je jako vunen, kad je mokar, izgleda kao tripice.
A kad je suh, hrapav je kao tost.
On vas i suši i brusi.
To je neuništiv ručnik.
Dođe li do atomskog rata, pogodite što će jedino preživjeti.
-Žohari. -Žohari. Ručnici?
Gospođo, ne prisvajajte Netflixovu emisiju!
Ali ima smisla.
Gospođa kaže da se žohari sakriju među ručnicima
dok se nuklearni val širi.
Pranje ruku ima smisla, ljudi.
Zašto ne želimo prati ruke?
Ljudi najviše rabe ruke.
Oni koji imaju ruke.
Zar ne? Ne.
Jer ako nemaš ruke…
Zbilja, što peru ljudi koji nemaju ruke? Dobit će vraški turonavirus.
Ne, ne želim biti neukusan.
Ima li ovdje koga bez ruku?
Podignite ruku.
Ne, ljudi!
I eto nas…
Prilagođujemo se novoj stvarnosti, novim pravilima suživota.
Jer nam je virus pokazao koliko su ljudska bića ranjiva.
Jedino smo zbog toga neko vrijeme osjećali da smo svi jednaki.
Nisu bili važni rasa, spol, vjera, jezik.
Ni jesi li bogat ili siromašan. Bilo da si živio u palači
ili u drvenoj kolibi, morao si ostati unutra.
Samo se nadam da, ako ste se rastajali od žene,
niste dobili potvrdu rastave usred karantene
jer je to katastrofa.
Zamislite da ste usred parnice,
plaćate odvjetnike, iako su partneru dodijeljena djeca.
„Napokon sloboda!
Ne približavaj se! Ono je tvoj kut, ovo moj.“
A što je s tipom koji je početkom 2020.
dao otkaz da bi bio slobodnjak?
Ne, nemojte tako.
Ne.
A tip koji je ispravljao zube i postupak je završio usred karantene?
Zamislite da godinama imate usta puna žica
da biste ispravili zube koji izgledaju kao u ušlagirane piranje.
Napokon ima pristojan osmijeh,
a nakon svega toga mora nositi masku!
A oni što daju izraditi velike tetovaže,
koje se izrađuju dio po dio,
i fali im jedan dio zbog karantene?
Moja frendica Daniela počela je raditi tetovažu
na kojoj je trebalo pisati „karakter“.
Kad su joj tetovirali „kara“, sve se zatvorilo.
Kakav peh!
I podudarnost, jer ona obožava…
A tip koji se probudio iz kome usred karantene?
Zaista je bilo ljudi koji su se probudili iz kome usred karantene.
Najzanimljiviji je slučaj nogometaša.
Bio je tri godine u karanteni.
Kužite? U komi.
To je ista stvar.
Čovječe! Tri godine!
Kad se dogodio taj nesretni događaj,
nije ni slutio da ćemo biti u ovoj situaciji.
Zamislite da se probudite iz kome usred karantene.
„Sestro.
Sestro.“
Dopustite da se usredotočim na komu.
Vi biste probudili tipa u komi!
Nastavimo. „Sestro.
Sestro!
Vratio sam se! Bože, vratio sam se!
Opet sam živ! Da! Želim uživati u svakom trenutku.“
„Ne mičite se.
Ne možemo izlaziti. U karanteni smo.“
„U čemu? Zašto?
Želim ići van i raditi nešto.“
„Za 30 minuta imamo prijenos.
Ako se želite ponovno spojiti.“
Ma ne. Nemojte.
Nemojte.
Nemojte tako.
Ne. Okrutni ste!
Amputirani kaže: „Nemam ruke, ne mogu pljeskati.“
A žene koje su operirale guze i grudi da bi našle sponzore…
Jer je to dobra investicija.
I onda su nas zatvorili u kuće. Peh!
Trebala si novac za silikone upotrijebiti za internetski paket
jer su čak i spojevi išli preko videopoziva,
što muškarcima itekako ide na ruku.
Razmislite.
Žene nakon vrlo dugog zatvaranja
neće biti jako zahtjevne kad počnu tražiti partnera.
Ispunilo se drevno proročanstvo.
„Svi su ljudi jednaki.“ I zbilja smo jednaki.
Svi frajeri na videopozivima,
bradati i čupavi…
Ovdje su dotjerani, a dolje nose kratke hlače i japanke.
Svi nose maske.
Dečki, mrak! Više nismo ružni.
Manje smo ružni.
Cure, mi muški nećemo vam dopustiti…
Cure, reći ću vam nešto.
Samo pružite ruku.
Ne, pružite lakat, da biste dobile što želite.
Željezo se kuje dok je vruće. Pretvarajte se da ste u opasnom kvartu.
Uđite u prvi bus koji prolazi, čak i ako nije vaš.
Pristupite tomu kao Pokémonima. „Ja biram tebe!“
Uhvatite ga.
Danas je toliko teško naći frajera
da mame razgovaraju s kćerima
kao da je frajer tanjur juhe: „Pojedi ga, mila.
Progutaj ga.
Mnoge ti sirotice sigurno zavide na tome što odbacuješ, mila.“
Prije karantene mnoge su žene sigurno govorile:
„Želim muškarca koji je visok, taman, bogat, pametan i duhovit.“
Tijekom karantene: „Želim visokog i duhovitog.“
Nakon karantene: „Želim muškarca.“
Ali nije sve mračno. Nisu sve žene bile same u karanteni.
Neke su bile zatvorene s muževima ili dečkima.
Napokon im je muškarac bio doma.
Bio je ondje 24 sata na dan.
Nema više izlika poput: „Idem na tekmu.“
„Ne, gospodine, u karanteni smo. Dođi.“
Čovječe! Cijelo su vrijeme bili s njima!
I nema više druženja s frendovima u petak navečer.
„Družit ćeš se ti sa mnom!“
Prema časopisu People…
Tijekom lude 2020. godine
žene su morale prilagoditi popis osobina koje traže kod svog princa.
Na popisima je dotad pisalo:
Svaka žena želi muškarca Koji je pažljiv i dobar
Romantičan i odan
Zna kuhati i plesati
Darove joj kupuje
I miriše divno k'o proljetni dan
Kad umorna kući dođe
Masira joj stopala da sve se praši
Danju joj viceve priča
A noću joj triput maloga spraši
Voli je i čuva kako poželi ona
Nije ljubomoran, nije joj tlaka
Po zahodskoj dasci on ne mokri
Na sapunu nema njegovih dlaka
Sigurno se pitaju ima li takvih.
Ima li takvih muškaraca?
Jasno da ima.
Problem je u tome što muškarac taj
Već dečka ima
Možete birati, cure.
Digitalni tip ili anal-ogni.
Preporučujem digitalnoga.
Jer danas moramo biti u toku
s virtualnošću i tehnologijom. To je naša nova stvarnost.
Tehnologija, virtualno… Ako i niste voljeli platforme,
morali ste shvatiti da su platforme neizostavne za rad od kuće,
virtualnu nastavu, zabavu, posao.
Tijekom općeg zatvaranja
najbolje je rješenje bio internet.
I počeo je slavni rad od kuće.
Sjećate se? Svi su počeli raditi od kuće.
I bio je kaos.
„Nisi spojen.“ „Pošalji mi poveznicu. Ne radi.“
„Ponovno ga upali.“ „Ne valja. Koja je to platforma?“
„Poslao sam mailom. Isključi mikrofon i upali kameru.“
Da, videopozivi počeli su se rušiti
jer su svi bili na internetu. Sjećate se?
Videopozivi su se rušili, ali lijepi ljudi nisu imali problema.
Lijepo je uvijek lijepo.
Lijepi ljudi izgledali su kao zvijezde iz Titanica.
Smrznuto, ali glamurozno.
Kako iritantno! A na telekonferencijama:
„Šefe, mislim da trebamo…
održati sastanak da razmotrimo…
sve mogućnosti…“
Izgledali su predivno, dok smo mi ružni izgledali još ružnije.
Bože, zašto smo tada izgledali najgore u životu?
„Šefe, postoji li mogućnost…“
„Moje istraživanje tržišta kaže…“
Kako iritantno!
Ili se prekidala slika ili zvuk.
„Šefe, koji kur…“
„Molim, Flóreze?“
„Kurcšlus se sad dogodio! Sad… mi… puši…“
„Molim, Flóreze?!“
„Sad mi se računalo puši. …bijem te… straga.“
„Molim, Flóreze?!“
„Taman prebijem te dugove i ode sve bestraga!“
Bilo je baš gadno.
Dok smo mi radili od kuće,
djeca su imala virtualnu nastavu. Sjećate se?
Naše su se slatke mamice morale vratiti u školu s djecom.
Dok smo mi radili.
Imam dvoje djece. Zovu se Luchi i Santi.
Oboje imaju računala.
Ja sam na telekonferenciji dok oni uče. Sin, kći, a ja sam ovdje.
Kabeli bi nam se zapetljali.
Moj bi sin poslao zadatke mom šefu.
Ja sam pisao testove s kćerinom učiteljicom.
U čemu je problem? Moj je sin dobio promaknuće, a ja sam pao.
Grozno.
Čak su i liječnički pregledi bili virtualni.
To je suludo, ljudi. Virtualni liječnički pregledi?
Sve smo to prije obavljali uživo. Virtualni liječnički pregledi?
Imao sam videopoziv sa zubarom.
Sin je ušao. „Što radiš, tata?“ „Kod zubara sam, sine.“
„Sad znam što je mama sinoć radila.“ „Bila je na vezi sa zubarom?“
„Ne, s ginekologom.“ „Molim?!“
Ne, nije dotle došlo.
Komu ona to šalje?
Još gore, tko što šalje njoj?
Ali to nije loša ideja.
Naravno, ako su ginekolozi… Ima li ovdje ginekologa?
Ne njušim vaš… Šalim se.
Ako ginekolozi gledaju ovo, virtualna je nastava super ideja.
A znam s kime možete vježbati.
S webcam modelima.
Postoji li bolja pacijentica na kojoj bi ginekolog vježbao od webcam modela?
Znam da ovo gledaju ranjive skupine.
Ranjive skupine doma, što je webcam model?
To je svojevrsna influencerica.
Kao oni s YouTubea. Pokazuje sav svoj sadržaj pred kamerom.
Nema pratitelje nego predatore.
Za razliku od onih s YouTubea, ne želi palac gore nego palac dolje.
Želi dobar… Da, gospođo.
One su prave profesionalke, znaju otvoriti aplikaciju.
Imaju fleksibilan raspored. Jako su fleksibilne.
Webcam modeli daleko su ispred svog vremena.
Postoji li bolji primjer inicijative i neovisnosti od webcam modela?
Kad je rad od kuće postao popularan,
one su već bile kraljice rada od kuće.
Mi smo tek učili,
dok su one već godinama zarađivale znojeći se u krevetu.
Ne. Pardon. Izrežite to.
Znojeći se od rada.
Nisu se brinule da će ostati bez posla.
Nisu se morale brinuti kad su tvrtke počele otpuštati.
Bilo im je dobro, dok su druge žene dobile štangu.
Frendica mi je webcam model.
Katkad je zamolim da mi pošalje fotke u odjeći.
Ali znam što ćete reći. „Perverznjak! Ide na takve stranice!“
Poznajem je jer smo radili skupa dok nije jednog dana dala otkaz.
Poslije smo se sreli
i pitao sam: „Daniela, kako si, zašto si dala otkaz?“
Rekla je: „Nema šanse!
Potrošila sam se.
Rasturili su me onolikim zadacima.
Šef me po cijeli dan jahao.
I sad sam potrošena i rasturena, ali šef me više ne jaše.“
A tipično pitanje za webcam modele: „Zarađuješ li puno?“
A ona kaže: „Pa, normalno.
Sve je to proces.
U početku nije bilo puno, ali sad dobivam puno.“
Rekao sam: „Mogu misliti. Zna li ti obitelj?“
„Da.
Tata je gotovo imao srčani udar kad je saznao.
Razbijao je stvari i vikao: ‘Zaboravi da sam ti tata.’
Pa sam rekla: ‘Dobro, tata, odlazim.
Uzet ću auto koji sam nam kupila.
Prestat ću plaćati kredit i režije.’“
„I što je tata rekao?“
„‘Zaboravi da sam ti tata!
Ja sam ti menadžer, mila.
To je obiteljski posao.
Idemo dalje.
Pospremimo sobu.
Dotjerajmo scenografiju. Gle kako je ova krunica prljava!’
‘Tata, ne diraj japanske kuglice!’“
Sigurno je neugodno kad tata prizna kćeri
da zna da je ona webcam model.
Zamislite staroga u toj situaciji.
„Daniela, znam sve.
Sve znam.
Vidio sam čime se baviš.“
A ona će: „Kako si me vidio?“
A što tata kaže? „Pa… Naime…
Išao sam na YouTube.
Tražio sam snimku utakmice
i jedna me igra odvela na drugu
i pokušao sam zatvoriti oglas,
no odveo me na stranicu s pretplatom.
Htio sam je zatvoriti, ali sam slučajno upisao ime.
Ime, adresu i broj kreditne kartice.
I sada sam pretplatnik.“
Eh, tata! Webcam modeli prave su profesionalke, ljudi!
Zarađuju od doma, ne mogu pokupiti nikakve bolesti.
Eventualno računalni virus.
Dobro osvjetljenje, mikrofoni, sise…
Imaju sve.
Imaju zvučnu izolaciju, ali da im zvuk ne izlazi iz sobe.
A ne zato da ih ne ometa buka s ulice.
One su ranjiva skupina. Objasnit ću.
Kad im netko da napojnicu,
zvonce na računalu zazvoni, što znači…
Ovaj govori: „Da, da.
Frajer govori istinu. U redu je.“
Zvonce zazvoni.
To znači da su dobile napojnicu. Napojnica se zove token.
Plaćaju im da pozvone na svoje zvonce.
Odgovaraju na zvonce pokretom. Cin-cin!
Din-don.
Cin-cin!
Din-don.
Ako soba nema zvučnu izolaciju,
a vani prolazi sladoledar…
Cin-cin! Cin-cin!
To bi ih ubilo.
Ili bi barem dehidrirale.
Možemo puno naučiti od webcam modela.
Svi trebamo doma imati prostoriju za virtualne događaje.
To je naša nova stvarnost i mislim da neće završiti.
Soba kod kuće za virtualne događaje,
za naš rad od kuće, za virtualnu nastavu za djecu ili nas…
Za tečaj, za konferenciju,
čak i za snimanje sadržaja za društvene mreže.
Ili soba u kojoj te ne mogu prekinuti mariachi
sa svojih 30 serenada u danu.
Sjećate se kako je to bila moda?
Pjevati cijeli dan pred kućom?
Sjećate se kako smo im bacali novčanice da pjevaju?
A poslije kovanice da ušute?
A putujući trgovci koji nam ometaju telekonferencije?
Čemu ulagati novac u Appleov Mac
ako buka ulazi kroz windowse?
Nisam li pametan?
Mislite da su sve šale o amputacijama? Nisu.
Pokušavam raditi na Appleu i vani čujem: „Jabuke!
Jabuke!
Slasne jabuke!
Kupite jabuke!“
Uz glazbu i sve drugo. „Kupite jabuke!
Jabuke!“
Zamislite da virtualno recitirate pjesmu djevojci koja vam se sviđa,
a prodavači vas prekidaju
dok vi govorite: „Volim te više nego crno vino.
Lijepa si k'o more sinje i maštam da gladim tvoje…“
„Dinje!“
„Puštam ti pjesme koje napisah za te,
nadahnute očima tvojim, dok mi polako buja…“
„Krastavac!“
„Da osjetiš koliko me nadahnjuješ, stavit ću ti…“
„Četiri banane za 2000!“
„…srce svoje u ruke, premda majka tvoja…“
„Bakar, plastika, staklo!“
„…ne sluti da imaš…“
„Vruće lepinje!“
„Otvorit ću balkon i zamirisat će mi tvoja…“
„Svježa riba!“
Nevjerojatno.
Ti su prodavači strašno iritantni.
Reći će da zaboravljam odakle potječem.
Ne, i ja sam bio prodavač. Ali su iritantni.
Ipak, želim im dobro. Želim im da i oni doguraju daleko.
Jako daleko.
Nekamo odakle ih ne možemo čuti!
NASA bi ih trebala sve poslati na Mjesec.
Mogu ondje otvoriti buvljak.
NASA!
Ako me gledate, NASA…
Znam da su prekinuli istraživanja da bi me gledali.
Ako me gledate, to je sjajna poslovna ideja,
slanje prodavača na Mjesec.
Jer NASA zna zaraditi.
Ne zaboravite da su 2020., usred pandemije,
lansirali raketu u svemir. Sjećate se?
SpaceX.
Lansirali su raketu s dva člana posade
kao uvod u svemirski turizam.
Što znači svemirski turizam?
Da možete kupiti kartu da odete hodati po Mjesecu.
Bogati bi mogli…
Gospođo, skinite prsluk za spašavanje.
To je za bogate, gospođo.
Zašto su siromasi tako čeznutljivi?
Bogataš planira odmor godinama.
Siromahu kažeš „putovanje“ i to je to.
Siromah sjedi u kutu i skida uši s mlađeg siromaha.
A siromašni susjed dođe u siromašnom autu
i kaže tom siromahu: „Lokillo.
Što radiš?“ „Ništa.“
„Idemo na plažu.“ I odu na plažu.
Usput nazovu na posao.
„Šefe, mislim da sam bolestan.”
Ne, svemirski je turizam za bogate.
Samo za bogate.
Bogataši se spremaju za selidbu na drugi planet.
Znate li da se na Mjesecu prodaju zemljišta?
Istina je. Prodaju zemljišta na Mjesecu.
Ljudi su kupili teren na Mjesecu, zaboga.
Bogataši nisu glupi.
Bili bi siromašni da su glupi.
Bogati odlaze sa Zemlje prije nego što se pojavi nova pandemija.
Bogati će otići na drugi planet da izbjegnu kontakt s čime?
S prodavačima. Ne, s virusima.
Nemojte se čuditi ako se pojavi stvorenje iz budućnosti,
posebno stvorenje iz svemira,
da nas upozori na migraciju ljudskog roda u druge svjetove.
Slijetanje.
Trčite!
Zatvorite zračne luke!
Nemojte jesti juhu od šišmiša!
Ne, ozbiljno, dolazi pandemija!
Već je došla?
Pogrešno sam isplanirao slijetanje.
Onda ću vas upozoriti na asteroid Apofis,
koji će udariti 2036.
Tada ćete svi biti ranjiva populacija.
Da.
Kako sam neodgojen!
Ja sam Rastacuando.
Glasnik koji putuje kroz vrijeme.
Ja sam iz pluskvamperfektne budućnosti.
Imam dobru vijest za vas.
Ali najprije ću objasniti.
Uspjeli smo na vrijeme nastaniti Mars.
Da.
Sjećate se letjelice SpaceX-a?
S dva člana posade?
E, pa bilo je 50 sluškinja u unutrašnjosti letjelice.
Pedeset čistačica, koje su morale pripremiti planet
za dolazak bogatih i najpametnijih ljudi na svijetu.
Te su žene pripremile krevete.
Zakrpale crne rupe.
Pomele zvjezdanu prašinu.
Dok nije sve bilo spremno.
Nekoliko godina poslije poletio je drugi brod,
s najbogatijim i najpametnijim ljudima,
da obnove ljudski rod na Marsu.
Na njemu je bilo 50 mjesta.
A bila su ovako raspodijeljena.
Dvadeset i osam mjesta
za najbogatije ljude svijeta.
Samo bogataši. Truli bogataši.
I ne šalim se kad kažem bogataši.
Ljudi koje pogledaš i kažeš:
„Bogataš.“
Truli bogataši, s puno nakita i satova.
S maskama optočenima dijamantima.
I starice sa sitnim psima
koji im seru u torbice Louisa Vuittona.
Samo bogataši.
Dvadeset osam mjesta.
Četrnaest mjesta.
Dvadeset osam, 29, 30…
Četrnaest mjesta
bilo je za najbistrije liječnike svijeta.
Napokon su shvatili da je zdravlje ključno.
Prva crta obrane. Napokon su se sjetili liječnika.
Dakle, 19 mjesta za doktore.
Dvadeset četiri, tri, četiri.
Četrnaest mjesta
za najvažnije liječnike,
za najuglednije liječnike i znanstvenike svijeta.
Liječnike koji su uvijek bili naprijed, na čelu kolone.
Osim doktora za prostatu koji je uvijek straga.
Tako je.
Dvanaest, četrnaest, dvadeset četiri.
Ostala su 43 mjesta.
Što?
Dvadeset devet mjesta.
Za najveće umove svijeta.
Sami Nobelovci.
Sami inteligentni ljudi.
Filozofi.
Filolozi.
Filodendroni.
Fosforescentni.
I ugledni politički vođe.
Samo politički vođe.
Čak su morali izbaciti Donalda Trumpa.
Zgrabio je sjedalo
i nije ga puštao.
„Sad je moje.“
A, ne!
Četrdeset četiri, 47.
Dvadeset devet.
Dva mjesta
za najbolje komičare koji govore španjolski.
Smijeh je važan ljudima ovdje i na bilo kojem drugom planetu.
Dva najbolja i najbistrija komičara.
Najrevolucionarnija, najuglednija.
Dva najbolja humorista na španjolskome.
I znam da ste luđaci
i da vas zanima tko su ta dva humorista.
Zanima vas.
Ne znam, bio sam tako umoran da sam spavao na dva sjedala.
Ne znam tko se ukrcao.
Trideset sedam, trideset četiri.
Ostala su još dva mjesta.
Za stjuardese.
Ali kako je jedna sjela u pilotovo krilo…
Njezino je mjesto ostalo slobodno.
A njega su dodijelili jednom…
mariachi bendu od 15 glazbenika!
Svih je 15 stalo na njega.
Kažete: „Ali ne stanu, Rastacuando.“
Ne, vježbali su u sitnim kombijima.
Stali su sa svim instrumentima.
Cijelim su putem pjevali La cucarachu
stjuardesinoj mačkici. Bila je teška drolja.
Probudio sam se na pola puta
i čak sam otpjevao stjuardesi pjesmu.
Što?
Zvjezdana ljubav
Svemirska ljubav
Posebna ljubav
Zove se „Planetarna strast koja nas spaja u svemiru ljubavi.“
Hojla, gospođice mala
Želim da mi pripovijedaš
O planetima silnim
Što kroz prozor ih gledaš
Ur-anus mi pokaži
Meni najdraži
Daj da vidim, ženo
I brežuljak Venerin
I u Ur-anusu prsten
Jupiterov
Ako postoji druga zvijezda u životu tvome
Razumjet ću i suze neću liti
Ako na Zemlji ljubomoran bijah
Ovdje neću biti
Priznajem da…
Rastacuando te rasturao na Zemlji
No sve je to iza nas
Možda se pitate zašto sam došao skroz iz budućnosti.
Sjećate se da sam rekao da imam dobru vijest?
Budući da su na tom posljednjem letu
bili samo milijunaši i genijalci,
ondje je jako dosadno.
Samo dobri ljudi? Ne!
Nema lopova.
Nema policije jer nema lopova.
Nema mrtvih…
jer nema policije.
I tako su međuplanetarne agencije,
u dosluhu s NASA-om,
odlučile lansirati posljednju letjelicu,
ali ovaj put s otpadom društva.
Zašto? Jer je u svemiru sve u ravnoteži.
Svjetlost i tama.
Dobro i loše.
Džin i yang.
I tako u ovom poretku postoji let za neugodne ljude.
Za loše ljude.
Luzere, siromašne ljude, ružne.
Ljude koji nemaju za što živjeti.
Glupe ljude.
Šugave ljude.
I stoga, dakako,
i vi imate priliku otići!
Da!
Budite ponosni.
Na tom će letu biti samo dva zaštitara.
Zašto dva zaštitara?
Jedan će spavati na poslu danju.
A drugi će spavati noću.
Ostali će trebati ispuniti ovakav formular.
PRIJAVA ZA PROJEKT „KAKO POGORŠATI SITUACIJU“
Prijava za projekt „Kako pogoršati situaciju.“
Smijete putovati ako zadovoljite jednog ili više njih.
Ako zadovoljite jedan kriterij ili više njih.
Ako se pretvarate da spavate u busu da ne biste morali prepustiti sjedalo…
trudnoj ženi…
osobito ako je ta trudnica vaša žena…
smijete putovati.
Ako šaljete svog djeda da obavi vaše bankovne transakcije…
jer ga puštaju preko reda…
smijete putovati.
Hej, ne radite to starim ljudima.
Ne radite to djedu.
Ne dovodite ga u opasnost na ulici. Učinite nešto.
Riješite se starkelje. Pošaljite ga u dom.
Iritantni su.
AKO UVALITE KRIVOTVOREN NOVAC JER GA JE I VAMA NETKO UVALIO…
Ako uvalite krivotvoren novac jer ga je i vama netko uvalio…
Dignite ruku ako su vam ga uvalili.
Ako, kad idete u kino,
kupite jeftine karte
i premjestite se na skupa mjesta kad film počne…
To je strašno iritantno!
Odete gledati film genijalnog Lokilla.
Sjedite na svome skupocjenom mjestu,
udobno, tiho, nikomu ne smetate,
kao pristojna osoba.
A kad se svjetla ugase i film počne,
vidite kako vam se približava hrpa kretena,
koji sjednu pokraj vas.
Ovamo!
Zaštitar shvati
da nitko od nas nema skupe ulaznice i otjera nas.
Da.
Ali pogodite koja je najbolja vijest.
Na posljednjem letu neće biti Azijaca
ni Europljana ni gringosa ni nikoga takvog.
Samo Latinoamerikanci!
Samo Latinoamerikanci.
Jer je znanstveno dokazana činjenica
da mi Latinoamerikanci imamo jače mehanizme obrane u tijelu.
Da.
Jer smo išli u rat kao djeca.
Mi Latinoamerikanci imamo dobro uvježbane organizme.
Budite ponosni što ste Latinoamerikanci.
Imamo više obrambenih mehanizama.
Latinoamerikanac
Puno obrambenih mehanizama ima
Plod su odgoja njegova
I on ponosi se njima
Ako ispadne nam hrana
Brzo mi podignemo nju
Što te ne ubije, jača te
Samo puhnemo i pojedemo ju
Isti sok dijeli
Desetero ljudi
Posljednji tad pije
Ostatke tuđe hrane i nimalo se ne čudi
Dok na zahodu kenja
Poruke tipka nemilice
I ne obrisavši ekran, ne opravši ruke
Prisloni mobitel na lice
Latinoamerikanac
Puno obrambenih mehanizama ima
Plod su odgoja njegova
I ponosi se njima
Ako nema čistih gaća
Okrene ih na drugu stranu
Ako začepi mu se uho
Ključem iščačka si hranu
Torbicu on rabi
Kao konac za zube
I pije vodu iz bazena
U kojem djeca kontrolu mjehura gube
Kad pod mete
Prašinu pod tepih gura
A pas koji lizao je drugom dupe
U usta nam jezik tura
Latinoamerikanac
Puno obrambenih mehanizama ima
Plod su odgoja njegova
I ponosi se njima
Latinoamerikanac
Puno obrambenih mehanizama ima
Ipak mi ćemo preživjeti
I u budućnosti se vidjeti
Blažena ljubav!
Hej!
Ovdje sam!
Došao sam iz prošlosti.
Bio sam u prostoru koji je izgledao kao zatvor.
Krcat štracama i prosti…
Facama i protestantima.
Jeste li povjerovali sve što je rekao?
Ja jesam.
Naravno da jesam, ima smisla.
Jer su ljudi uništili ovaj planet.
Uništili smo planet.
Što nam drugo preostaje nego da koloniziramo drugi?
A moraju povesti nas Latinoamerikance da ga koloniziramo.
Osobito Kolumbijce.
Tko drugi može začiniti stvari na drugom planetu?
Mi Kolumbijci.
Osim toga, zbog pandemije mi Kolumbijci postali smo svjesniji.
Svjesni da se bliži kraj.
Pijte, šmrčite, ševite se! Bliži se kraj!
„Perite ruke.“ Čemu?
Obližem prste nakon što jedem piletinu.
„Ne smije se van.“ Ma tko kaže!
Krivotvorit ću liječničku iskaznicu, ali idem van!
Ili ću izaći maskiran u životinju.
Jer to je bilo super.
Sjećate li se životinja koje su se pojavile usred pandemije?
Kakva snažna poruka!
Životinje se opet pojavljuju. U pustim gradovima.
Krasna poruka! Životinje su se osjećale slobodnima
dok smo mi zvijeri bile zatvorene.
Kakva rečenica!
Zabilježi to.
Anonimni autor.
Bilo je predivno opet vidjeti životinje.
U Španjolskoj su se pojavile koze s kozlićima, ali bez svojih rogonja.
Pojavili su se veprovi i jeleni.
U Kini se pojavio šišmiš i pojeli su ga.
Slušali smo neke mačke, za koje smo mislili da su iščeznule.
Los Tigres del Norte, La Tigresa del Oriente, El Puma…
Dupini su se vratili u zaljeve.
Još dva tjedna i pojavio bi se i tiranosaur.
Tako je.
Ne bih se čudio da se u idućoj pandemiji, ne daj, Bože,
životinje vrate i odluče ponovno zauzeti planet.
Idući put će se vratiti kao vođe. Zamislite životinju na vlasti.
Jedna je već u Venezueli.
A i ovdje u Kolumbiji.
Lažem, to nije vođa.
Zamislite da životinje žive s nama i smatraju nas jednakima.
Zamislite da je slon šef tvrtke.
Uđeš na sastanak, a on objesio nos.
Ili da je balegar glazbeni producent i sluša Bad Bunnyjevu novu pjesmu.
„Ovo je sranje!
Sviđa mi se! Svima će se sviđati.“
Životinje već dugo napreduju.
Među njima ima puno holivudskih zvijezda.
Lassie, Praščić Babe,
101 dalmatiner, Moj prijatelj Willy, Dr. Dolittle…
I Kardashianke, zar ne?
Ne, te kuje još nisu snimile film.
Bar nisam vidio njihov film na Netflixu.
A neprekidno sam gledao Netflix tijekom karantene, kao i vi.
Netflix je bio spas u karanteni!
Čovječe!
Napokon smo gledali filmove do kraja.
Prije je to bila šifra za seks.
Tko nije rekao rečenicu: „Hoćemo gledati film na Netflixu?“
Tobože želiš gledati do kraja, a samo želiš isprazniti jaja.
Pogledao sam sve Netflixove filmove.
Sjećam se svega. Sve sam gledao.
Hororci su me se najviše dojmili. Možda ste ih i vi gledali.
Bili su slavni hororci poput Annabelle.
Radi se o Annabelle, igrački koja se sama kreće.
Nisam se uopće bojao…
jer se od moje 14. godine i moja igračka kreće.
Od dokumentaraca gledao sam povijest svjetskih ratova.
Prvi i drugi. Mislim da uskoro izlazi treći.
Od drama sam gledao… Sjećate se one drame?
Svi su plakali.
O ocu s intelektualnim teškoćama i…
I vi ste takvi.
Hej, tata…
Ne. Hoću reći, i vi ste ga gledali.
Ne, i vi ste ga gledali.
I vi ste ga gledali.
Tata s intelektualnim teškoćama koji ima curicu
i zabunom ga zatvore i curica… Sjećate se? Nije mi se svidio.
Možda sam tvrda srca.
Lijepa je priča, ali nije me osobito dirnula.
Gledao sam ga s prijateljima koji su stalno radili ovo.
Dok nisam rekao da prestanu donositi drogu u moju kuću.
„Malo poštovanja, molim.“
Od akcijskih sam filmova gledao…
Onu sagu o…
O bijesnom tipu koji preuranjeno svršava.
Kako se zove?
Brzi i žestoki.
Pogledao sam popis stand-up komičara i nisam bio na njemu.
Rekao sam: „Zaboga, moram biti na njemu.
Lokillo iz Dabeibe u Antioquiji mora biti na Netflixu.
Moramo to snimiti u Medellínu pred lokalnom publikom.
Moramo odmah biti na Netflixu!“
Zbog dva temeljna razloga.
Prvo, udarit će nas asteroid.
Rastacuando nas je upozorio. A drugo…
Ako smo išta naučili iz ove pandemije,
to je da jedino smijeh trebamo širiti po svijetu.
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić