Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ KOMEDIÁLNÍ PROGRAM NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Promiň, prohráls.
Nic není, jak bylo.
Kámo!
Ahoj, zlato.
V dobrém i zlém.
Rád jsem tě viděl. Ozvu se.
Nic totiž není, jak bylo.
Je lepší se smát než plakat.
Smích je lepší než pláč.
Musíte žít, jak se dá,
dokud ještě dá se žít.
Krize člověku pomáhají růst,
já je zvládnu všechny.
Planeta se věčně točí,
ale moje hlava ne.
Nic není, jak bylo.
V dobrém i zlém.
Stále vpřed, nikdy zpět,
nic totiž není, jak bylo.
Jak se máte?
Páni, nemůžu uvěřit,
že dělám živou show s publikem, i když maličkým,
vzhledem k tomu, čím si svět v poslední době prošel, ale to nic.
Jsem Lokillo Flórez.
Díky, že jste přišli
a dodržujete všechny protokoly „bio-štěstí“.
Možná se ptáte, proč jsme v tomhle magickém, opuštěném skladišti.
Ze dvou důvodů.
Zaprvé je to romantické prostředí.
A zadruhé kvůli našemu rozpočtu.
Chtěl jsem show natáčet v rezidenční čtvrti
s centrálním náměstíčkem a sousedy v rolích diváků,
kteří by se s rodinami smáli z balkónů.
Bohužel to příslušné regulační orgány nepovolily.
Ty nejvyšší orgány.
Regulační orgán s mocí
schvalovat podobné akce v rezidenčním prostředí.
Což je kdo?
Bezpečnostní ostraha.
To hovado mě nepustilo dovnitř!
Přišel jsem tam,
ale když ostraha řekne ne, platí ne.
I kdyby to byla matka prezidenta Putina, paní Putinová, ne znamená ne.
Stál jsem tam a on na to:
„Tady pán říká, že je z… Odkud jste, hochu?“
- „Zdravím. Jdu točit pořad pro Netflix.“ - „Nenfis?“
„Netflix.“
„Nedis?“
„Netflix.“
„Říká, že jde kvůli selfix.“
„Vstup zakázán.“ A nepustili mě tam.
Tak jsme použili tenhle sklad bez balkónů, ale taky bez ostrahy.
Natáčíme tuhle show
hlavně jako svědectví pro budoucí generace,
aby viděly, že se v této době
svět, jak jsme ho znali, změnil, a že nic už není, jak bylo.
Museli jsme přestat se vším, na co jsme byli zvyklí, s koníčky a činnostmi.
Museli jsme přestat i s něčím tak obyčejným jako podání ruky
a začít používat jiné části těla.
Paní se ptá: „Zadek?“ Ne, paní, třeba loket.
Ale není to totéž.
Lidstvo si podává ruce už celou věčnost.
Víte, jak vzniklo podání ruky?
Podání ruky vzniklo přesně
v dávných civilizacích.
Když nevíte datum a chcete vypadat chytře, řekněte:
„V dávných civilizacích.“
Na to vám nikdo neřekne: „Já tam byl a není to pravda.“
Podání rukou nebo placák
patří mezi ta nejhezčí gesta mezi námi lidmi na Západě.
Asiaté, kteří jsou odjakživa chytřejší než my,
mají tisíce let starý pozdrav, který přežil i pandemie.
A to?
Klanění.
Klanění až do téměř pravého úhlu.
Proč se mu tak říká? Angulus rectum…
vám odhalí rektum.
Ne, my zápaďáci a Latinos obzvlášť
při pozdravu vyžadujeme fyzický kontakt.
Nestýská se vám po něm?
Rádi se dotýkáme, poplácáváme, fackujeme.
„Jak se vede, ty šmejde? Děláš blbce?“
„Tady máš kopanec pro štěstí.“ „Nazdar, kámo.“
„Čau, těpéro.“
Tak ten výraz asi vznikl, ne?
„A těpéro.“
A určitě potřebujeme fyzický kontakt s děvčaty, ale romantický.
„Čau, holka.“
Chce to pusinku. Latinos se věčně pusinkujou.
„Marío Cristino, jak se máš, kotě?“
„Camilito, ty jsi ale vyrostla!“
„Jak se vede, Marío Lauro?“
Ano, romantické.
Jenže líbání na rty nám teď zakázali.
Přestat s líbáním na rty pro mě bylo těžké,
protože moje žena je jediná, koho na rty nelíbám.
Ale copak se dá líbat s rouškami?
Už jsem to nemohl vydržet. Začal jsem líbat přes roušky.
Jenže líbat se s rouškou je horší než cucat bradavky přes podprsenku.
Nemá to cenu.
A když jsme zjistili, že není možný žádný fyzický kontakt,
netušili jsme, jak se na ulici zdravit s kamarády.
Vzpomínáte na ty první dny?
Nabídli vám loket a vy jim kotník.
Bylo to jako hrát proti Messimu.
Nikdo totiž žádný oficiální pozdrav nevyhlásil.
Jako když jsem byl poprvé v Argentině.
Argentinci se zdraví polibkem na tvář.
A to my nečekáme, Kolumbijci natáhnou ruku a…
„Hej. Jak se vede? Hej!“
Nevíte, co dělat.
Obzvlášť když jsou Argentinci vysocí a mají hrozivé modré oči.
Ani vlády nevěděly, co nám o pozdravech říct.
Ani ony.
Vzpomeňte si, jak prezidenti Latinské Ameriky říkali v televizi:
„Přestaňte si podávat ruce. Odteď jen dávejte pěstí.“
Když prezident řekl, ať se zdravíme pěstí, vzpomněl jsem si na tátu.
Ten mámu zdravil pěstí celý život.
Pak zakazovali i dávat pěst.
Tak myslím, že nutně potřebujeme vymyslet nový pozdrav.
Musí to být ale pozdrav, který přežije pandemie,
a nebude mu hrozit zánik jako podání ruky.
Skromně navrhuju,
předkládám to na stůl.
Odteď se budeme zdravit přiblížením intimních partií.
Není to nic vulgárního, paní. Berte to jako revoluci.
Pojďme se bez obav zdravit intimními partiemi.
„Jak se vede?“ Bum.
„Ahoj.“ Bum.
„Nazdar, kámo.“ Bum, bum, bez obav.
Splácneme k sobě partie. Je to snadné.
A takhle ten nový virus nechytíte.
Můžete tak chytit jiné, ale na ty už jsme si zvykli.
Máme protilátky.
V televizi běžely nové kampaně, jak si máme mýt ruce.
Nevěděli jsme, jak si je mýt.
Vzpomínáte na to virální video z WhatsAppu a sociálních sítí,
jak si správně mýt ruce?
Dozvěděli jsme se, že oběma dlaněmi,
mezi prsty,
palce,
jako hulič, co si škrábe dlaň.
Když jsem ho viděl, řekl jsem si:
„Jestli jsme si celou tu dobu myli ruce špatně,
jak si myjeme zadky?“
Ne.
Máme štěstí, že to není kakáčovirus.
Představte si kakáčovirus.
Umývat každých 20 minut.
Chodit ven s kadirouškou.
Povinně používat dezinfekci na zadek.
Co bychom si počali bez rukou?
Představte si, kdybychom bez rukou
nemohli na koncertech dělat tohle.
Teda ne my. Naši rodiče.
Tohle dělávali naši tátové a tety. My mladí ne.
My ruce zvedáme jen na TikTok tanečky.
Takhle tancujou bláznivý holky na TikToku.
Já takhle netancuju, protože jsem rapper.
Všichni zvedněte ruce, nebo vás vystřihneme.
Nebudete ve videu.
Ruce.
Ruce nahoru.
Latinoameričané. Pořád dřeme ruku v ruce.
Máme vládu, která nám nepodá pomocnou ruku.
Vyhrávám v pokeru, mám nejlepší handu.
Chodím s tvojí dcerou, ale o ruku ji nepožádám.
Lepší vrabec v hrsti než holub na střeše.
Policajt křičí: „Ruce vzhůru!“
Po ruce mám kámoše,
parťáky, brachy, svoji pravou ruku.
Ruce nahoru!
Jsem rád, že si myjeme ruce, protože jsem si to vyhledal
a na jediné lidské ruce
žije přes 150 různých druhů bakterií.
Představte si, kde ta ruka byla, než jí potřesete.
Připravte se, příště k ní diskrétně přičichněte.
Zkuste to. Čichněte k ní.
„Jak se vede?“ „Jo, fajn.“
Voní po cibuli.
Tady se vařilo.
„Těší mě.“
Nikotin. Kuřák.
„Jak se vede?“ „Dobře, brácho.“
Octový sýr.
Vzal holku do kina.
Ne, díky bohu, teď jsme si zvykli mýt ruce často.
V čem je problém?
Ruce si myjeme každé dvě hodiny,
ale utíráme je do ručníku, který jsme neprali už dva měsíce.
Vzpomeňte si na ten ručník doma.
Ten ručník na ruce a tělo,
kterým osušujete auto a drhnete tenisky.
Ten nechutný ručník.
Takový je v každé latinskoamerické domácnosti.
Ručník odhozený jako dítě, které se zase samo vrátí.
Prostě se ho nezbavíte.
Odstěhujete se do nového domu a objeví se i tam.
A co víc, pomůže vám se stěhováním.
Kdo z nás neobalil zrcadlo nebo televizi ručníkem?
Tehdy se objeví.
Je tak zplstnatělý, že má různé textury.
Když je mokrý, vypadá jako dršťková polévka.
A když je suchý, škrábe jako topinka.
Současně vás osušuje a šmirgluje.
Je to nezničitelný ručník.
Když vypukne jaderná válka, co přežije jako jediné?
- Švábi. - Švábi a ručníky.
Paní, prosím vás, nekazte to.
Ne, dává to smysl.
Říkala, že se švábi pod těmi ručníky schovají,
až přijde tlaková vlna.
Mytí rukou má smysl, lidi.
Proč si nemyjeme ruce?
Jako lidé ruce používáme ze všeho nejvíc.
Tedy ti, co ruce mají.
Že jo? Ne.
Když totiž nemáte ruce…
Co si myjou bezrucí lidé? Dostanou hrozný kakáčovirus.
Ne, nechci být nezdvořilý, to ne.
Je tady někdo bezruký?
Přihlaste se.
Ne, lidi, ne!
Tak jsme tady…
a zvykáme si na nové skutečnosti, na nová pravidla soužití.
Virus nám totiž ukázal, jak jsou lidé zranitelní.
Je to jediná věc, kvůli které jsme si načas připadali jako rovní.
Nezáleželo na rase, pohlaví, vyznání, jazyce.
Ani na bohatství, protože ať jste žili ve vile,
nebo v dřevěné boudě, museli jste zůstat uvnitř.
Jen doufám, že pokud jste se rozváděli,
nedostali jste rozvodové papíry během pandemie,
protože to je šlamastyka.
Představte si, že jste uprostřed řízení,
platíte právníkům, děti připadly druhé straně.
„Konečně svoboda!
Drž se ode mě dál. Ty máš svůj kout tamhle a já tady.“
Co ten chlápek, co začátkem roku 2020
dal výpověď a šel na volnou nohu?
Ne. Nebuďte takoví.
Ne. Co ten chlápek, co si nechal spravit zuby
a léčba skončila během pandemie?
Představte si mít pár let pusu plnou drátů
kvůli narovnání zubů, co vypadají jako piraňa sjetá koksem.
Konečně má pěkný úsměv
a musí po dokončení léčby nosit roušku.
Lidé, co si nechávali dělat obří tetování,
která se dělají postupně,
a kvůli lockdownu jim část chybí.
Moje kamarádka Daniela se pustila do tetování na paži
s plánovaným textem „emancipace“.
Když začal lockdown, měla jen „eman“.
Smůla, co? A shodou okolností je…
Co ten chlap, co se během lockdownu probral z kómatu?
Jsou známé případy, kdy se člověk během lockdownu probral z kómatu.
Nejzajímavější je případ fotbalisty.
Byl na izolaci tři roky.
Vidíte? V kómatu.
Vyjde to nastejno.
Ty jo, tři roky.
Když k té nepříjemné události došlo,
netušil, že se octne v takové situaci.
Představte si, že se z kómatu proberete během pandemie.
„Paní.
Paní.“
Nechte mě soustředit se na moje kóma.
Probudili byste i člověka v kómatu.
Pokračujeme. „Paní.“
„Paní.
Já žiju! Bože můj, já žiju!
Probral jsem se! Ano! Chci si užívat každičký okamžik.“
„Nehýbejte se.
Odejít nemůžeme, pane. Je vyhlášený lockdown.“
„Co? Proč?
Chci jít ven a něco podniknout.“
„Za půl hodiny máme živé vysílání,
pokud se chcete zas připojit.“
„Ani náhodou. To ne.
Ne, to ne.
To ne.
Ne. Jste krutá.“
Amputář si říká: „Nemám čím tleskat.“
Ženy, co si pořídily plastiky zadku a prsou, aby si nabrnkly kořeny.
Je to totiž dobrá investice.
A všem nám zakázali vycházet. Smůla.
Měly jste ty peníze na silikony utratit za dobrý datový tarif,
protože i randit se muselo přes video chat,
což podle mě přináší prospěch chlapům.
Zamyslete se nad tím.
Ženy po skončení hodně dlouhého lockdownu
nebudou při novém hledání partnera tak náročné.
Starodávné proroctví se naplnilo.
„Všichni muži jsou si rovni.“ A to jsme vážně byli.
Všichni chlapi na video chatu
byli vousatí, vlasatí.
Od pasu nahoru vyšňoření, od pasu dolů šortky a sandály.
Všichni nosí roušky.
Sláva, chlapi. Už nejsme oškliví.
Jsme jen napůl oškliví.
Dámy, my chlapi vás nenecháme…
Dámy, něco vám povím.
Jen do toho.
Abyste získaly, co chcete, používejte lokty a cokoliv dalšího.
Kujte železo, dokud je žhavé.
Předstírejte, že jste ve špatné čtvrti.
Nastupte na první autobus, co pojede kolem, i když nebude váš.
Vyrazte ve stylu Pokémonu. „Volím si tebe.“
Prostě ho čapněte.
Najít si chlapa je dnes tak těžké,
že mámy radí dcerám,
jako by chlap byl talíř polévky: „Sněz ho, děvče.
Celého ho sněz, děvče.
Spousta nebohých žen jistě žárlí na to, co vyhazuješ, děvče.“
Na začátku lockdownu si spousta žen asi říkalo:
„Chci chlapa, co bude vysoký, snědý, bohatý, chytrý a vtipný.“
Během lockdownu: „Ať je vysoký a vtipný.“
Po lockdownu: „Chci chlapa.“
Není ale nejhůř, ne všechny ženy byly v karanténě samy.
Některé byly zavřené s manžely nebo partnery.
Konečně měly chlapa doma.
Byl u nich 24 hodin denně.
Žádné výmluvy jako: „Jdu si zahrát partičku.“
„Tak to ne, je lockdown. Vrať se.“
Ty jo. Měly je doma věčně.
A páteční výmluva na sraz s kámoši je pasé.
A je po pátečních posezeních.
Podle časopisu People…
během bláznivého roku 2020
musely ženy přehodnotit seznam vlastností,
které u pohádkových princů hledají.
Seznam, který dosud hlásal:
Všechny ženy chtějí muže, který bude milý a sladký,
romantický a věrný.
Který umí tančit a vařit,
kupuje jim dárky
a hezky voní.
Který když přijde domů unavená,
překvapí ji masáží nohou.
Přes den říká jí vtipy,
ale v noci si to s ní rozdá třikrát.
A miluje ji a chrání, jak se jí zlíbí,
aniž by žárlil a byl otravný.
Nečurá na záchodové prkýnko
a na mýdle nenechává chlupy.
Říkají si, jestli takový muž existuje.
Existuje?
Ovšem.
Problém je, že tenhle chlap
už má přítele.
Je to na vás, dámy.
Chlap digitální, nebo análogový.
Doporučuju digitálního.
Dnes se totiž musíme udržovat v obraze
ohledně virtuálna a technologií, je to naše nová realita.
Technologie, virtuálno. Ti, kteří neměli platformy v lásce,
museli pochopit, že platformy jsou jediným prostředkem pro práci z domu,
virtuální výuku, zábavu, obchod.
Během toho velkého lockdownu byl nejlepším řešením internet.
Spustil tu slavnou práci na dálku.
Vzpomínáte? Všichni začali pracovat z domova.
A byl to chaos.
„Nejsi připojený. Pošli mi odkaz. To není ten odkaz.
Restartuj to. To není ono. Co je to za platformu?
Poslala jsem to e-mailem. Vypni odposlech a zapni kameru.“
Ano, videohovory začaly kolabovat,
protože všichni byli online, vzpomínáte?
Videohovory padaly, ale krásní lidé problémy neřešili.
Krása je krása, takže…
Krásní lidé vypadali jako hvězdy Titanicu.
Zmrzlé, ale atraktivní.
Bylo to otravné. A při telekonferencích:
„Šéfe, asi bychom měli…
při jednání probrat…
veškeré možnosti…“
Vypadali úchvatně, zatímco my oškliví byli ještě ošklivější.
Bože můj, čím to, že jsme vždycky vypadali co nejhůř?
„Šéfe, bylo by možné…?
Podle průzkumu trhu…“
Děsně otravné.
Vždycky vypadl buď obraz, nebo zvuk.
„Šéfe, běžte do pr…“
„Co prosím, Flórezi?“
„Běžte trochu doprava, debi…“
„Cože, Flórezi?“
„Ten debitní systém potřebuje revizi, ty píčo.“
„Cože, Flórezi?“
„Říkám, že typy čoček potřebujou aktualizovat, vole.“
Bylo to fakt těžké.
A zatímco my pracovali z domu,
děti měly virtuální výuku, vzpomínáte?
Naše milé maminky musely opakovat základku spolu s dětmi.
My zatím pracovali vedle.
Mám dvě děti, Luchi a Santiho.
Oba mají počítače.
Když se učí, pracuju z domova. Kluk, holka a já tady.
Zamotaly se nám kabely.
Syn poslal projekty mému šéfovi.
Já psal písemku pro dceřinu učitelku.
V čem je problém? Syna povýšili a já propadnul.
To snad ne.
Virtuální byly dokonce i návštěvy lékařů.
To je absurdní. Virtuální vyšetření?
To všechno se dřív řešilo osobně. Virtuální návštěvy lékařů?
Měl jsem videohovor se zubařem.
Syn vešel dovnitř a já byl takhle.
„Co to děláš, tati?“ „Jsem u zubaře, synku.“
„Já vím, co máma dělala včera.“ „Se zubařem?“
„Ne, s gynekologem.“ „Cože?“
To snad ne, tak daleko jsme ještě nedošli.
Komu to posílá?
A hůř, kdo posílá co jí?
Ale není to špatný nápad.
Ale ovšem, pokud jsou gynekologové… Máme tady nějaké?
Necítím vaše… To byl vtip.
Jestli máme mezi diváky gynekology, virtuální kurzy jsou skvělý nápad.
A vím, s kým můžete studovat.
S webcam modelkami.
Camgirl je pro gynekologa ideální studijní pacientka.
Vím, že tohle sledují zranitelné skupiny.
Pro vás zranitelné skupiny doma, co je to camgirl?
Camgirl je něco jako influencer.
Taková youtuberka, co před kamerou předvádí svůj obsah.
Nemá followery, ale predátory.
A na rozdíl od youtuberů nechce prst tady nahoře, ale tady dole.
Má skvělou… Ano, paní, prosím.
Jsou to skutečné profesionálky, umějí s počítači,
mají pružnou pracovní dobu, jsou pružné.
Camgirls předběhly dobu.
Jsou vzorem iniciativy a nezávislosti.
Když začala být práce na dálku populární,
už ji dávno dokonale zvládaly.
My se to teprve učili,
zatímco ony si v potu těla vydělávaly už léta.
Ne. Pardon. To vystřihněte.
Vydělávaly si v potu tváře.
Neměly strach, že dostanou padáka.
Nemusely se strachovat, když firmy začaly propouštět.
Byly v pohodě, zatímco s jinými ženami zaměstnavatelé vyjebali.
Jedna moje kamarádka je camgirl.
Občas ji prosím, ať mi pošle oblečené fotky.
Vím, co si říkáte: „To je ale úchyl. Proč na ty weby leze?“
Znám ji, protože jsme spolu pracovali, než dala výpověď.
Po čase jsem se jí zeptal:
„Danielo, zlato, jak se vede? Proč jsi odešla z práce?“
Řekla mi: „Už to nešlo.
Bývala jsem děsně utahaná.
Práce byla děsný ojeb.
Šéf mě v jednom kuse rajtoval.
Teď jsem utahaná a ojebávaná, ale aspoň mě nerajtuje šéf.“
A klasická otázka na camgirl: „Vyděláš si hodně?“
Odpověděla: „Víceméně. Chce to čas.
Zprvu to moc nebylo, ale teď mám hodně.“
A já na to: „To si umím představit. Vědí o tom vaši?“
„Jo, ale když se to dozvěděl táta, málem to s ním seklo.
Začal rozbíjet věci a křičel na mě: ‚Zapomeň, že jsem tvůj táta.‘
Tak jsem řekla: ‚Dobře, tati. Odcházím.
Beru si auto, co jsem nám koupila.
Přestanu platit hypotéku a účty.‘“
„A co na to táta?“
„‚Zapomeň, že jsem tvůj táta.
Jsem tvůj manažer, holčičko.
Je to rodinný podnik.
Pustíme se do toho.
Uklidíme v pokoji.
Vylepšíme dekorace. Podívej na ten špinavý růženec.‘
‚Tati, polož ty anální kuličky.‘“
Pro tátu musí být děsně trapné přiznat dceři,
že ví, že je camgirl.
Jen si při tom fotříka představte:
„Danielo, vím všechno.
Vím, čím se živíš.“
A ona se zeptá: „Kdes mě viděl?“
A co na to táta? „No…
To víš… Otevřel jsem YouTube…
a hledal jsem video ze zápasu,
kliknul jsem na odkaz dál,
pak na mě vyskočila reklama,
co mi bez ptaní nabídla předplatné
a já tam při zavírání omylem napsal jméno.
Jméno, adresu a číslo kreditky.
Najednou jsem měl členství.“
Znáte táty. Camgirls jsou skutečné profesionálky.
Vydělávají z domova, nechytají žádné nemoci.
Maximálně počítačový virus.
Kvalitní osvětlení, mikrofony, prsa.
Mají všechno.
Mají zvukotěsné místnosti. Prý proto, aby zvuky nešly ven.
Ba ne, proto, aby je nevyrušoval hluk z ulice.
Jsou zranitelná skupina. Rozvedu to.
Když jim někdo dá dýško, počítač jim cinkne na znamení…
Tenhle chlápek přikyvuje: „Jo.
Přesně tak.“
Cinkne jim zvonek.
To znamená, že dostaly dýško. Dýškům se říká tokeny.
Dostávají dýška, aby se hladily.
Na cinknutí reagují pohybem, takže cink…
Flink.
Cink cink.
Flink flink.
Pokud by neměly zvukotěsnou místnost
a kolem by projel zmrzlinář…
Cink cink cink…
To by je zabilo.
Nebo aspoň dehydrovalo.
Od camgirls se máme co učit.
Všichni bychom měli mít doma místnost určenou pro virtuální akce.
Je to naše nová realita a asi nějakou dobu potrvá.
Místnost doma pro virtuální akce,
na práci na dálku, virtuální učebnu pro děti i pro nás.
Na semináře, na konference,
třeba i na natáčení obsahu pro sociální sítě.
Nebo místnost, kde vás může mariachi band vyrušovat
svými 30 denními serenádami.
Vzpomínáte, jak to bývalo populární?
Zpívání před domem celý den?
Vzpomínáte, jak jsme jim házeli bankovky, aby zpívali?
Pak jsme po nich házeli mince, aby sklapli.
A co trhovci, co nás při práci z domu celý den ruší?
Proč investovat peníze do Macu od Applu,
když jde dovnitř rámus Okny?
Že mi to pálí?
Čekali jste vtipy jen o amputářích? To ne.
Snažím se pracovat na svém Applu a zvenčí slyším: „Jablka!
Jablka!
Chutná jablka!
Kupte si jablka!“
Mají k tomu i hudbu. „Kupte si jablka!
Jablka!“
Představte si, že na dálku recitujete báseň dívce, která se vám líbí,
a prodejci vás zvenčí ruší,
zatímco vy deklamujete: „Jsi sladší než víno.
Probouzíš ve mně city a opěvuji obě tvé…“
„Bobule!“
„Opěvuji obě tvé oči,
skládám písně o tvých vlasech a dech mi vyráží tvé…“
„Sádlo!“
„Abych ti dokázal, vložím…“
„Čtyři banány za 2000!“
„…své srdce do tvých rukou, i když tvá matka…“
„Měď, plasty, sklo!“
„…netuší, že máš…“
„Prvotřídní kýty!“
„Vejdu na balkón a ucítím tvé…“
„Čerstvé škeble!“
Neuvěřitelné.
Prodejci jsou děsně otravní.
Lidé budou říkat, že zapomínám na svůj původ.
Ne, já prodejce dělal taky. Jsou prostě otravní.
Ale přeju jim štěstí. Chci, ať to dotáhnou daleko.
Co nejdál.
Někam, kde už je neuslyšíme.
NASA by je měla všechny poslat raketou na Měsíc.
Můžou tam založit bleší trh.
NASA!
Jestli mě v NASA sledujete…
Vím, že nechali výzkumu, aby mě mohli sledovat.
Jestli se díváte, je to skvělý obchodní plán,
posílat prodejce na Měsíc.
NASA totiž umí vydělávat.
Nezapomeňte, že během pandemie v roce 2020
vyslali raketu do vesmíru, vzpomínáte?
SpaceX.
Vyslali raketu s dvoučlennou posádkou
jako předzvěst vesmírné turistiky.
Co znamená vesmírná turistika?
Můžete si koupit lístek na procházku po Měsíci.
Bohatí lidé by mohli…
„Paní, sundejte si tu plovací vestu.
To je jen pro bohaté.“
Proč si chudí dělají, co je napadne?
Bohatí plánují dovolenou celé roky.
Řekněte chudému „výlet“ a je fuč.
Chudák sedí na rohu ulice a vybírá mladšímu chudákovi vši.
Kolem projede chudý soused v levném autě
a řekne chudákovi: „Lokillo.“
„Co děláš?“ „Nic.“
„Pojď na pláž.“ Tak vyrazí na pláž.
Cestou zavolají do práce.
„Šéfe, asi na mě něco leze.“
Ne, vesmírná turistika je pro bohaté.
Jen pro bohaté.
Bohatí se chystají odstěhovat na jinou planetu.
Víte, že si můžete koupit pozemek na Měsíci?
Je to tak.
Prodávají pozemky na Měsíci.
Kristepane, lidi kupujou pozemky na Měsíci.
Boháči nejsou hloupí.
Kdyby ano, byli by chudí.
Bohatí opouštějí Zemi, než začne další pandemie.
Bohatí se přestěhují na jinou planetu, aby unikli čemu?
Trhovcům. Ne, virům.
Nedivte se, pokud se objeví bytost z budoucnosti,
prazvláštní mimozemská bytost,
aby nás varovala před lidskou migrací na jiné světy.
Přistání.
Utečte!
Zavřete všechna letiště!
Nejezte tu netopýří polévku!
Ne, vážně, blíží se pandemie.
Už proběhla?
Přepočítal jsem se s přistáním.
Pak vás varuju před asteroidem Apophis,
který dopadne v roce 2036.
Pak budete zranitelná skupina všichni.
Ano.
Kde jsem nechal vychování?
Jsem Rastacuando.
Posel cestující časem.
Jsem z předminulé budoucnosti.
A přináším vám dobré zvěsti.
Nejdřív vám vše vysvětlím.
Povedlo se nám včas osídlit Mars.
Ano.
Vzpomínáte na loď SpaceX?
Se dvěma členy posádky?
V nákladním prostoru bylo 50 služebných.
Padesát uklízeček, které musely planetu nachystat
na přílet nejbohatších a nejinteligentnějších lidí světa.
Ty ženy stlaly postele.
Látaly černé díry.
Zametaly hvězdný prach.
Dokud vše nebylo připravené.
Pár let nato vzlétla další loď
s nejbohatšími a nejchytřejšími lidmi světa,
aby obnovili lidstvo na Marsu.
Vesmírná loď měla 50 míst.
Padesát míst rozdělených takto.
28 míst
pro nejbohatší lidi planety.
Jen ty bohaté. Nechutně bohaté.
Myslím fakt bohaté.
Lidi, při pohledu na něž si řeknete:
boháči.
Nechutně bohatí, ověšení šperky a hodinkami.
Roušky vykládané diamanty.
Staré dámy s mrňavými psíky,
co serou do kabelky Louis Vuitton.
Nic než boháči.
Zabrali 28 míst.
Čtrnáct míst.
28, 29, 30…
Čtrnáct míst
získali nejlepší pozemští lékaři.
Konečně jim došlo, že zdraví je zásadní.
První obranná linie. Konečně si vzpomněli na lékaře.
Takže 19 míst pro lékaře.
Dvacet čtyři, tři, čtyři.
Čtrnáct míst
pro ty nejdůležitější lékaře,
nejuznávanější lékaře a vědce Země.
Lékaři, kteří odjakživa stáli v čele.
Až na proktologa, který byl odjakživa v týlu.
Přesně tak.
12, 14, 24.
Zbývalo 43 míst.
Co?
29 míst.
Pro ty nejbystřejší myslitele na Zemi.
Samí držitelé Nobelovky.
Samí inteligentní lidé.
Filozofové.
Filologové.
Fosforové.
Fosforeskující.
A význační političtí vůdci.
Pouze političtí vůdci.
Donalda Trumpa dokonce museli vyvést ven.
Zabral si sedadlo
a nechtěl ho opustit.
„Teď už je moje.“
Ani náhodou.
44, 47.
29.
Dvě místa
zabrali nejlepší španělsky mluvící komici.
Smích je pro lidi důležitý jak tady, tak na jiných planetách.
Dva nejlepší a nejinteligentnější komici.
Nejrevolučnější, nejproslulejší,
dva nejlepší španělsky mluvící komici.
A já vím, že jste magoři
a zajímá vás, kdo ti dva humoristé jsou, co?
Chcete to vědět.
Nevím, byl jsem tak utahaný, že jsem na těch místech usnul.
Netuším, kdo nastoupil.
37, 34.
Zbývala dvě místa.
Sedačky pro letušky.
Protože ale jedna z nich seděla pilotovi na klíně…
její místo bylo volné.
A to bylo přiděleno…
mariachi bandu s 15 hudebníky.
Vešlo se jich tam všech 15.
Říkáte si, že se tam vejít nemohli.
Ne, měli to natrénované z mrňavých dodávek.
Vešli se tam se všemi nástroji.
Celou cestu hráli „La cucaracha“.
Letušce na švába. Ta vám hulákala.
Uprostřed cesty jsem se vzbudil
a dokonce jsem letušce zazpíval.
Co?
Hvězdná láska, kámo.
Láska vesmírného věku.
Zvláštní druh lásky.
Jmenuje se „Planetární vášeň, která nás spojuje v kosmu lásky“.
Ahoj, seňorito.
Nechceš si povídat
o planetách,
které vidíš skrz okno?
Tajemná lůna.
S odvrácenou stranou.
Ano, ženská, ukaž mi taky
pahorky Venuše.
Ur-anus ukrývá prstence
tak jako Jupiter.
Jestli máš v životě jinou hvězdu,
pochopím to.
Jestli jsem žárlil na Zemi,
tady přestanu.
Přiznávám,
Rastacuando tě ojel na Zemi.
Rastacuando tě ojel na Zemi,
ale to už je za námi.
Možná se ptáte, proč jsem přišel až z budoucnosti.
Vzpomínáte, jak jsem říkal, že nesu dobré zvěsti?
Protože na tom posledním letu
byli jen miliardáři a géniové,
je tam děsná nuda.
Samí dobří lidé? Ne!
Nejsou tam žádní zloději.
Žádná policie, protože tam nejsou zloději.
Žádní mrtví, protože tam není policie.
Proto se meziplanetární agentury
spolu s NASA
rozhodly vyslat poslední let,
ale tentokrát se spodinou společnosti.
Proč? Protože ve vesmíru je všechno vyvážené, že?
Světlo a tma.
Dobro a zlo.
Džin a trička.
Proto v tomto duchu došlo na let s nepříjemnými lidmi.
Špatnými lidmi.
Lidmi, co jsou frustrovaní, chudí, oškliví.
Lidmi, kteří nemají pro co žít.
Hlupáky.
Ničemy.
Takže logicky
máte šanci i vy!
Jo!
Buďte hrdí.
V tom letu
budou jen dva členové ostrahy.
Proč dva členové ostrahy?
Aby jeden mohl spát přes den.
A druhý může spát přes noc.
Ostatní dostanou k vyplnění takovýhle formulář.
Přihláška do projektu „Jak vše zhoršit“.
Cestovat smíte, pokud splníte minimálně jednu podmínku.
Aspoň jednu z těchto podmínek.
Pokud v autobuse předstíráte spánek, abyste nemuseli pustit sednout…
těhotnou ženu…
zvlášť pokud jde o vaši těhotnou manželku…
smíte cestovat.
Pokud za sebe do banky posíláte svého dědu…
protože ho nechávají předbíhat…
smíte cestovat.
Hele, takhle staré lidi nevyužívejte.
Takhle dědu nevyužívejte.
Nebezpečí na ulici ho nevystavujte. Udělejte něco.
Zbavte se toho dědka. Ať jde do domova důchodců.
Jsou otravní.
Pokud se zbavujete falešných peněz, protože jste na ně naletěli sami…
Přihlaste se, jestli jste někdy naletěli.
Pokud při návštěvě kina
kupujete nejlevnější vstupenky
a po začátku filmu si přesednete na luxusní sedačky…
To je děsně otravné!
Jdete na film génia Lokilla
a připlatíte si za luxusní místa,
pohodlná, klidná, nikoho neobtěžujete
jako slušní lidé.
A když zhasnou světla a film začne,
zvedne se smečka bídáků
a posadí se vedle vás.
Tady!
Obsluha si všimne,
že nikdo z nás nemá VIP vstupenky a pošle nás pryč.
Ano.
Ale víte, co je ta nejlepší zpráva?
Že na tom posledním letu nebudou žádní Asiati
ani Evropané, gringové a podobně.
Výhradně Latinoameričané.
Pouze Latinoameričané.
Je totiž vědecky dokázáno,
že my Latinoameričané máme víc obranných mechanizmů.
Ano.
Jako děti nás totiž poslali do války.
Máme dobře vycvičené organizmy.
Buďte hrdí na to, že jste Latinoameričané.
Máme víc obranných mechanizmů.
Latinoameričané
mají silnou obranu
kvůli tomu, jak nás vychovali
a nestydíme se za to.
Když nám spadne jídlo na zem,
zase ho zvedneme.
Co tě nezabije, to tě posílí. Ofoukneme ho a sníme.
Z jedné jediné láhve
pije deset lidí,
takže ten poslední pije
slinty po všech ostatních.
Když jdeme na velkou,
chatujeme se starou.
Pak si bez umytí rukou a bez otření displeje
dáme telefon k uchu.
Latinoameričané
mají silnou obranu
kvůli tomu, jak nás vychovali
a nestydíme se za to.
Když nenajdeme čisté prádlo,
nevadí obléct si ho naruby.
A když nás svědí v uchu,
strčíme tam klíč.
Stačí nám igelitka,
když nemáme zubní nit.
A pijeme vodu z bazénu,
kam všechny děti čurají.
Když zametáme podlahu, prach smeteme pod koberec.
A od psa, co jinému lízal zadek,
si necháme dát francouzáka.
Latinoameričané
mají silnou obranu
kvůli tomu, jak nás vychovali
a nestydíme se za to.
Latinoameričané
mají silnou obranu.
Přežijeme.
Nashle v budoucnosti.
Požehnanou lásku, lidi.
Hej!
Už jsem tady!
Přiletěl jsem z minulosti.
Byl jsem v cele, co vypadala jako vězení.
Plné lumpů a prosti…
Chlapů a protestantů.
Věřili jste všemu, co říkal?
Já jo.
To víte, že jo, celé to dávalo smysl.
Tuhle planetu totiž zničili lidé.
Zničili jsme ji my.
Jakou máme jinou možnost, než osídlit další planety?
A měli by do toho zapojit nás Latinos.
Obzvlášť Kolumbijce.
Kdo jiný dokáže dát nové planetě grády?
My Kolumbijci.
A kvůli pandemii jsou navíc Kolumbijci mnohem citlivější.
Víme, že se konec světa blíží.
Tak pijte, bavte se, užívejte si sexu, konec se blíží.
„Myjte si ruce.“ Co z toho?
Když sním kuře, prsty si olížu.
Zákaz vycházení? Co to má znamenat?
Klidně zfalšuju papír od doktora, ale ven si vyrazím.
Nebo půjdu ve zvířecím kostýmu.
To bylo něco parádního.
Vzpomínáte, jak se během pandemie objevovala zvířata?
To bylo silné poselství.
Návrat zvířat.
Návrat zvířat do vyprázdněných měst.
Krásné poselství. Zvířata se cítila volná,
když byly lidské bestie zavřené.
Tomu říkám výrok.
Zapište to, ano?
Anonymně.
To bylo nádherné.
Vidět zase zvířata.
Ve Španělsku se objevily kozy s kůzlaty, ale bez kozlů.
Objevili se divočáci a jeleni.
V Číně se objevil netopýr a snědli ho.
Slyšeli jsme kočky, které jsme považovali za vyhynulé.
Los Tigres del Norte, La Tigresa del Oriente, El Puma.
Do zálivů se vrátili delfíni.
Ještě dva týdny a objevil by se tyranosaurus.
Je to tak.
Nedivil bych se, kdyby se při další pandemii, chraň bůh,
vrátila zvířata odhodlaná ovládnout svět.
Příště se vrátí jako vůdci. Představte si zvíře ve vládě.
Jedno mají ve Venezuele.
Tady v Kolumbii taky.
Ale ne, to není vůdce.
Představte si žít se zvířaty bok po boku ve společnosti, kde bychom si byli rovní.
Představte si slona jako manažera.
Naštvaně by na nás vraštil chobot.
Nebo broučího hudebního producenta, co by si pustil poslední song Bad Bunnyho.
„To je ale sračka.
To žeru. Všichni to žereme.“
Zvířata jsou na vzestupu už dlouho.
Je mezi nimi pěkná řádka hollywoodských hvězd.
Třeba Lassie, Babe - galantní prasátko,
101 dalmatinů, Zachraňte Willyho!, Dr. Dolittle,
Kardashianovi, ne?
Ne, tyhle čubky zatím film nemají.
Aspoň na Netflixu jsem ho neviděl.
A to jsem během lockdownu Netflix sjížděl nonstop tak jako vy.
Mít během lockdownu Netflix bylo super.
Páni!
Konečně jsme viděli celé filmy, co?
Bývala to záminka pro sex.
Kdo nepoužil hlášku: „Chceš se jít ke mně dívat na Netflix?“
Pustili jste nějaký trhák a strhali ze sebe šaty.
Viděl jsem úplně všechny filmy.
Vše si pamatuju. Viděl jsem vše.
Nejlepší byly horory. Možná jste je viděli taky.
Velké horory jako Annabelle.
Je o Annabelle, panence, která se sama hýbe.
Vůbec jsem se nebál,
protože hýbající se panenku vídám už od svých 14.
Z dokumentů jsem viděl dějiny světových válek.
První a druhé. Třetí asi natočí už brzy.
Z dramat jsem viděl… Pamatujete si to drama?
Všechny rozplakalo.
Je o duševně zaostalém tátovi a…
Vy taky.
O tátovi…
Ne. Myslím tím, že jste ho viděli taky.
Ne. Že jste ho viděli taky.
Viděli jste ho taky.
Mentálně postižený táta má malou holčičku,
neprávem ho uvězní a ta holčička… Vzpomínáte si?
Nelíbil se mi.
Možná mám srdce z kamene.
Je to hezký příběh, ale moc mě nedojal.
Viděl jsem to s přáteli, kteří celou dobu dělali tohle.
Musel jsem jim říct, ať už ke mně domů drogy nenosí.
„Mějte trochu slušnosti.“
A z akčňáků jsem viděl…
Je to sága o…
O vzteklém chlapovi s předčasnou ejakulací.
Jak se jmenuje?
Rychle a zběsile.
Podíval jsem se na kategorii stand-up komedií a nebyl jsem tam.
Tak jsem si řekl: „Musím tam být.
Lokillito z Dabeiby v Antioquii musí být na Netflixu.
Musíme to natočit v Medellínu s místním publikem.
Okamžitě musíme být na Netflixu!“
Ze dvou zásadních důvodů.
Zaprvé, zasáhne nás asteroid.
Rastacuando nás varoval.
A zadruhé,
pokud nás tato pandemie něco naučila,
tak to, že jediné, co by mělo být nakažlivé po celém světě, je smích.
Překlad titulků: Ondřej Kavka