Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
LOKILLO: SEMMI SEM UGYANAZ
- Hékás! - Bocs, vesztettél.
Semmi sem ugyanaz
Haver!
Szia, édes!
Tetszik, vagy sem
Örültem, majd jelentkezem.
Mert semmi sem ugyanaz
Jobb nevetni, mint sírni
A nevetés jobb, mint a sírás
Mindenképp élned kell
Míg életben vagy
A válságok elősegítik a fejlődést
Mindegyikkel megbirkózom én
Folyton forog a bolygó
Mégsem szédül el sosem
Semmi sem ugyanaz
Tetszik, vagy sem
Mindig csak előre Visszafelé sose
Mert semmi sem ugyanaz
LOKILLO: SEMMI SEM UGYANAZ
Hali, mizu?
Hű! Hihetetlen,
hogy élő előadásom van közönség előtt, bármennyire is kicsi az,
tekintve, min megy keresztül most a világ, de mindegy is… Lokillo Flórez vagyok.
Kösz, hogy eljöttetek,
és hogy betartjátok a „bioboldogság” szabályait.
Érdekelhet titeket, miért vagyunk e varázslatos, elhagyatott raktárban.
Két okból.
Először is, mert romantikus.
Másodszor, mert erre futotta.
Egy lakóközösségben akartam lenyomni a műsort,
egy kis téren, ahol a lakók lettek volna a közönség,
és a családjukkal nevettek volna az erkélyeken.
De sajnos a szabályozó hatóság nem adott rá engedélyt.
A legfelsőbb hatalom.
Az előírásokat lefektető hatóság,
mellyel engedélyeztetni kell a lakóövezeti rendezvényeket. Vagyis?
A biztonsági őr.
Nem engedett be a marhája!
Odamentem, de ha egy biztonsági őr azt mondja, hogy nem, akkor nem.
Még ha Putyin elnök anyja vagy Putyinné is vagy, akkor sem.
Ott állok, ő meg:
„Az úr azt mondta… Mit is akarsz, pajtás?”
- „Egy Netflix-műsor miatt jöttem.” - „Szerviz?”
„Netflix.”
„Memphis?”
„Netflix.”
„Azt mondta, centizni akar.”
„Engedély megtagadva.” És nem engedtek be.
Szóval maradt a raktár erkély és biztonsági őrök nélkül.
Szóval ez a műsor
leginkább egy vallomás a jövő generációinak,
hogy elmondjuk, ez az időszak
megváltoztatta a világot, és már semmi sem ugyanaz.
Mindent félre kellett tenni: szokásokat, hobbikat, tevékenységeket.
Még a kézfogásnak is annyi,
helyette nyolcbetűs köszöngetés megy.
Otthon megkérdezi egy hölgy: „Fenékkel?” Nem, könyökkel.
De az nem ugyanaz.
Az emberek régóta ráznak kezet.
Tudjátok, honnan ered a kézfogás?
A kézfogás egészen pontosan
az ősi civilizációktól ered.
Ha nem tudsz egy dátumot, de okosnak akarsz tűnni, mondd azt:
„Ősi civilizációk.”
Senki se mondhatja azt: „Én ott voltam, és ez nem igaz.”
A kézfogás és a pacsi a nyugatiak legkedvesebb gesztusai.
Az ázsiaiak mindig okosabbak voltak nálunk,
az ezeréves üdvözlésük kiállta a járvány próbáját.
Ami mi?
A meghajlás.
A meghajlás szinte tökéletes szögbe állítja őket.
Hogy miért tökéletes? Mivel ez a szög…
tökre a seggre megy.
Mi, nyugatiak, főképp a latinók,
vágyunk a fizikai kapcsolatra.
Nektek nem hiányzik?
Tapizunk, paskolunk, ütögetünk: „Mizu?”
„Mi van, te állat? Játszod a hülyét?”
„Kéz- és lábtörést!” „Hali, haver! Szevasz, kölyök!”
„Mizu, tökös csávó?”
A gesztus biztos előbb volt, mint a szó, nem?
„Ő tutira tökös csávó.”
A csajokkal is szeretnénk fizikai kontaktust, igaz, romantikus fajtájút.
„Szia, kislány!”
Kell a cuppogás. A spanyoloknak kell a puszi.
„María Cristina! Hogy vagy, édes?”
„Camilita, de megnőttél!”
„Mizu, édes María Laura?”
Igen, romantikus.
De le kellett állni vele.
Nekem nehéz volt kibírni csók nélkül,
mert a nejemen kívül mindenkit meg szoktam csókolni.
Hogy lehetne maszkban csókolózni?
Nem bírtam ki, csókot adtam a maszkokra.
De a maszkos csók rosszabb, mint melltartón át szopni a mellet.
Semmi értelme.
És mikor megtudtuk, hogy mellőznünk kell a fizikai kontaktust,
nem tudtuk, hogyan üdvözöljük a barátokat az utcán.
Emlékeztek az első napokra?
Mások könyököt használtak, te a bokádat.
Mintha Messivel fociztál volna.
Senki se jött elő egy hivatalos köszöntéssel.
Mint az első argentínai utamon.
Az argentin férfiak megpuszilják egymást.
Mi, kolumbiaiak kinyújtjuk a kezünket, erre…
„Hékás! Mi van? Hékás!”
Nem tudtuk, mit tegyünk.
Főleg, mert az argentinok magasak, és fenyegető, kék szemük van.
A kormány se tudta, mi legyen a köszöntéssel.
Még ők sem.
A latin-amerikai elnök azt mondta a köztévében:
„Ne rázzanak kezet! Mostantól menjen az ökölpacsi!”
Mikor az elnök ezt mondta, apám jutott eszembe.
Ő végig az öklét használta anyámnál.
Később az ökölpacsit is beszüntették.
Nagyon szükségünk lenne egy új köszöntési formára.
De van egy üdvözlés, ami túléli a járványokat,
és nem fenyegeti a kihalás veszélye, mint a kézrázást.
Alázatosan javasolnám,
hogy tegyük ki az asztalra!
Mostantól üdvözöljük egymást a nemi szervünk elővételével!
Ez nem mocskos, hölgyem. Forradalmi megoldás.
Bátran üdvözöljük egymást a nemi szervünkkel!
„Mizu?” Bumm!
„Hali!” Bumm!
„Mi újság, haver?” Bumm, vakmerően!
Rakjuk össze, amink van, srácok! Könnyű.
És így nem kapjuk el az új vírust.
Más vírusokat elkaphatunk, de azokhoz már hozzászoktunk.
Antitesteket termelünk.
Új tv-kampányok jelentek meg arról, hogyan mossunk kezet.
Mert nem tudtuk, hogy kell.
A Whatsappon és más közösségi oldalakon elterjedt a videó,
amiben elmagyarázták a praktikát.
Megtanultuk, hogy két kézzel kell,
az ujjak között,
aztán a hüvelykujjak jönnek,
és ujjbeggyel kell vakargatnunk a tenyerünket.
Megnéztem, és arra gondoltam:
„Ha eddig rosszul mostuk a kezünket,
mi lehet a hátsónkkal?”
De komolyan!
Mázli, hogy nincs seggvírus.
Vajon milyen lenne?
Mossuk meg 20 percenként!
Seggmaszkban menjünk csak ki!
Használjuk a kötelező seggfertőtlenítőt!
Milyen lenne kéz nélkül?
Képzeljétek el, hogy kéz nélkül
nem csinálhatnánk ezt a koncerten.
Mármint nem mi. A szüleink.
A nénikéink és apáink csinálták ezt. Mi nem.
Mi csak a Tik Tokon emeljük táncra a kezünket.
Az őrült Tik Tok-csajok táncolnak így.
Én nem táncolok így, mert rapper vagyok, tesó.
Emeljétek fel a kezetek, vagy ki lesztek vágva a videóból!
Nem lesztek benne.
Kezeket!
Kezeket a magasba !
Latin-amerikaiak Ma is kéz a kézben dolgozunk a környéken
Miközben a kormány Nem nyújt nekünk segítő kezet
Nyerek a pókerben Kézből kontrázok
Járok a lányoddal De nem kötelezem el magam
Nem kérem meg a kezét
A zsaru üvölt: „Kezeket fel”
A haverjaim velem vannak
A barátaim, a haverjaim, a testvéreim
Kezeket a magasba !
Őrülök a kézmosásnak, mert megnéztem,
és egy emberi kéz
vagy 150 különböző baktériumot hordoz.
Csak gondoljunk bele, hol járt korábban az a kéz!
Itt a házi: legközelebb diszkréten szagoljátok meg azt a kezet!
Próbáljátok ki! Komolyan!
„Mizu, jól vagy?” „Persze.”
„Hagymaszag.
Ő főzött.”
„Örvendek!”
„Nikotin. Ő dohányzott.”
„Jól vagy?” „Jól, testvér.”
„Ecetes sajt.
Moziba vitte a csaját.”
Nem, hála istennek, most már sokszor kezet mosunk.
Csak mi a gond?
A kezünket kétóránként megmossuk,
majd megtöröljük a törölközőben, amit két hónapja nem mostunk ki.
Gondoljatok az otthoni törölközőtökre!
Arra a test- és kéztörlőre,
amivel kocsit töröltök, és tornacipőt tisztítotok!
Arra, ami mocskos.
Minden latin-amerikai háztartásban van ilyen.
Amit gyerekként eldobtunk, de folyton előbukkan.
Nem akar eltűnni.
Folyton költözöl, de követ.
Még segít is költözni.
Ki nem csomagolt még tükröt vagy tv-t törölközőbe?
Akkor bukkan elő.
A törölköző változatos textúrájú a bolyhossága miatt.
Nedvesen olyan, mint a pacalpörkölt.
Szárazon kemény, mint a pirítós.
Nemcsak szárít, de smirgliz is. És elpusztíthatatlan.
Állítólag egy nukleáris háború során egyvalami éli túl. Tippeljetek, mi!
- A csótány. - A csótány. És a törülközők.
Hölgyem, kérem, ne rontsa el a Netflix-műsort!
De logikus.
A csótányok a törölközőben bújnak meg
a lökéshullám terjedésekor.
A kézmosásnak van értelme.
Hát miért nem csináljuk?
A kezünket használjuk a legtöbbször.
Már akinek van.
Ugye? Nem.
Mert ha valakinek nincs keze…
Mit mosnak a kéz nélküli emberek? Durván bekapják a seggvírust.
Nem, nem akarok udvariatlan lenni.
Vannak itt kéz nélküliek?
Emeljék fel a kezüket! Nem, srácok, viccelek!
Hát itt vagyunk,
alkalmazkodunk az új valósághoz, az együttélés új szabályaihoz.
Mert a vírus megmutatta, mennyire sebezhetőek vagyunk.
Régóta ez az első dolog, ami egyesített minket.
Rassz, nem, vallás, nyelv: egyik se számít.
Mindegy, hogy gazdag vagy, vagy szegény, hogy palotában laksz-e,
vagy egy fakunyhóban, így is, úgy is bent kellett maradnod.
Csak azt remélem, hogy ha épp váltál,
nem a járvány alatt kaptad meg a válási papírokat,
mert az gázos.
Képzeljétek el, hogy az ügy közepén
perkálunk az ügyvédnek, és a másik kapja a gyerekeket.
„Szabadság!
Maradj távol! Az a te sarkod, ez az enyém.”
Na és az, aki 2020 elején
felmondott a munkahelyén, hogy szabadúszó legyen?
Nem szabad ilyennek lenni.
Nem, az, aki megcsináltatta a fogát,
és a járvány alatt fejezte be a kezelést.
Évekig tele van a szája drótokkal,
hogy kiegyenesítse a fogsorát, amit egy drogos piranha is megirigyelne.
Végre tisztességes mosolyt kap,
és maszkot kell viselnie a kezelés végeztével.
Azoknak is gáz, akik nagy tetkót készíttettek,
amit részenként kell elkészíteni,
és a lezárás miatt hiányzik egy rész.
A barátom, Daniela elkezdett egyet a karján,
ami az írja ki: „Pro Stílus.”
A lezárás elejére addig jutottak el: „Pro Stí…”
Pech, mi? Furcsa véletlen, mert ő egy…
Hát aki a lezárás alatt ébredt fel a kómából?
Tényleg voltak ilyen emberek, akik akkor tértek magukhoz.
A focista esete a legérdekesebb.
Három évig volt elszigetelve.
Ugye? Kómában.
Ugyanaz.
Kemény! Három év!
Mikor a szerencsétlen végre felébredt,
fogalma se volt a szituról.
Képzeljétek el, hogy valaki egy járványban ébred fel!
„Hölgyem!
Hölgyem!”
Hadd fókuszáljak a kómámra!
Ezzel egy kómást is felébresztenétek.
Hadd folytassam: „Hölgyem!
Hölgyem!
Istenem, visszatértem!
Sikerült! Ez az! Ki akarok élvezni minden pillanatot!”
„Ne mozduljon!
Nem mehetünk el, uram. Lezárás van.”
„Hogy mi? Miért?
Ki akarok menni tevékenykedni.”
„Fél óra múlva élő adásra kapcsolunk,
újra kapcsolódhat a világhoz.”
„Kizárt, ne már!
Csak ezt ne!
Felejtős.
Ez annyira kegyetlen!”
Az amputált srác meg: „Nincs kezem, hogy tapsoljak.”
És a nők, akik felvarratják a feneküket és a mellüket a pénzes hapik miatt?
Mert jó befektetés.
Erre be kellett zárkóznunk. Pech.
A plasztikás pénzt egy jó hívásra is költhették volna,
mert még a szex is videóhívással ment,
ami, mondjuk, előnyös a pasiknak.
Gondoljunk bele!
A lezárás után a nők
nem lesznek olyan igényesek a párválasztásnál.
Beteljesült a régi prófécia.
„Minden férfi egyenlő.” Mert tényleg azok voltunk.
Minden fazon videóhívást nyomott szakállasan, bozontosan.
Fent okés, lent semmi, rövidnaci meg papucs.
Mindenki maszkban mászkál. Remek, srácok, már nem vagyunk rondák.
Mert amúgy azok vagyunk.
Hölgyeim, mi, férfiak nem…
Hölgyeim, elmondanék valamit.
Hajrá!
Könyököt bevetni, ha akartok valamit! Addig üssétek a vasat, amíg meleg!
Képzeljünk el egy rossz környéket!
Ugorjatok fel az első buszra, még ha nem is arra vártatok!
Amolyan pokémonosan: „Téged választalak.”
Ragadjátok meg a pasikat!
Olyan nehéz manapság pasit fogni,
hogy az anyák úgy beszélnek róluk a lányaiknak,
mint egy tál levesről: „Fald fel, édesem!
Fald csak fel!
Sok szerencsétlen nő irigykedne arra, amit kihajítasz, édesem.”
Tutira veszem, hogy a lezárás kezdetén sok nő azt mondta:
„Olyan pasira vágyom, aki magas, sötét hajú, gazdag, okos és vicces.”
A lezárás idején: „Aki magas és vicces.”
A végén meg: „Pasira vágyom!”
Azért nem olyan rossz a helyzet. Nem minden nő maradt egyedül.
Valaki a férjével vagy a pasijával lett összezárva.
Végre velük volt a párjuk.
Mindennap, 24 órán át.
Semmi kifogás, hogy „megyek játszani”.
„Nem, uram, lezárás van. Gyere ide!”
Atyám! Végig otthon voltak velük.
És annyi a péntek esti kifogásnak, hogy barátokkal találkozunk.
Ennyit a péntek esti szórakozásról.
A People magazin szerint
a 2020-as őrületes év során
a nőknek át kellett értékelniük,
mit keresnek a szőke hercegben.
Eddig kemény volt a lista:
Minden nőnek olyan férfi kell Aki édes, aranyos
Romantikus és hűséges
Aki táncol, és főz
Ajándékot vesz
Akinek az illata jó
Ki egy fáradt nap után otthon vár
Lábmasszázzsal lepi meg a nőt
Nappal egy viccet mond neki
De éjjel háromszor megdöngeti
És szereti, védelmezi A nő tetszése szerint
Féltékenység és bosszúság nélkül
Aki nem pisálja le az ülőkét
És nem hagy szőrt a szappanon
Kérdéses, hogy létezik-e ilyen férfi.
Létezik?
Természetesen
Az egyetlen gond, hogy az ilyen férfinak
Már van pasija
Válasszanak, hölgyeim!
Digitális vagy anál-óg pasas?
Én az elsőt ajánlanám.
Manapság kell nekünk minden infó
a virtualitásról és a technológiáról. Ez az új valóság.
Technológia, virtualitás. Ha nem csíptük a platformokat,
meg kellett értenünk, hogy azok lettek az egyetlen lehetőségek a távmunkára,
virtuális oktatásra, szórakozásra, üzletre.
A lezárás alatt a net volt a legjobb döntés.
Szóval beindult a híres távmunka.
Emlékeztek? Mindenki otthonról kezdett el dolgozni.
Káosz volt.
„Nincs kapcsolat. Küldd el a linket! Ez nem az.
Indítsd újra! Ez nem az. Milyen platform ez?
Elküldtem. Kapcsold ki a hangszórót, a kamerádat meg kapcsold be!”
Igen, a videóhívások szakadoztak,
mert mindenki netelt, emlékeztek?
A videóhívások szakadoztak, de a szépeknek nem volt gondjuk.
A szép az szép, szóval…
A szép emberek olyanok voltak, mint a Titanic sztárjai.
Lefagyva is jól néztek ki.
Bosszantó! És a távmunkás megbeszélések:
„Főnök, szerintem…
meg kéne beszélnünk…
minden esélyt…”
Csodásan néztek ki, míg mi, rondák még rondábbak lettünk.
Egek, miért a legrosszabb formánkban fagyott le a kép?
„Főnök, van esély…
A piackutatásom szerint…”
Annyira bosszantó!
Vagy a kép, vagy a hang ment el.
„Főnök, a ku…”
„Hogyan, Flórez?”
„A kulacsdizájn nem jött be, de elég egy fasz…”
„Mit mondtál, Flórez?”
„Elég egy faszínű átalakítás, és jó lesz, te marha.”
„Hogyan, Flórez?”
„Ma marhára megvizsgálom az ügyet, te marha.”
Nagyon kemény volt.
És míg nekünk távmunkánk,
a gyerkőcöknek virtuális órájuk volt, megvan?
A drága anyáknak meg kellett ismételniük az általánost a gyerekekkel.
Míg mi dolgoztunk.
Két gyerkőcöm van: Luchi és Santi.
Saját gépük van.
Én melóztam, míg ők tanultak. Itt a fiam, ott a lányom, én meg itt.
A zsinórok összekeveredtek.
A főnökömnek a fiam küldött projektet.
Én meg dogát írtam a lányom helyett.
A gond csak az, hogy a fiamat előléptették, engem meg megbuktattak.
Jaj, ne!
Még az orvosi rendelés is virtuális volt.
Nevetséges! Virtuális orvosi rendelés?
Mindig is személyesen mentünk be. Virtuális orvosi rendelés?
Videóhívásom volt a fogorvosommal.
A fiam besétál, és elkezdi:
„Mit csinálsz, apa?” „Most a fogorvosnál vagyok, fiam.”
„Tudom, mit csinált anya tegnap este.” „A fogorvossal?”
„Nem, a nőgyógyásszal.” „Mi van?”
Kizárt, azért ennyire abszurd nem lehet a szitu!
Azt kinek küldi el?
És ami rosszabb, ki mit küldözget neki?
Azért nem olyan rossz ötlet ez.
Bár a nőgyógyászok… Van köztetek nőgyógyász?
Nem tudom kiszagolni… Viccelek.
Ha nőgyógyász is néz minket: a virtuális órák klasszak.
És tudom, kivel gyakorolhattok.
Webkamerás modellekkel.
Ki lenne jobb beteg egy nőgyógyásznak, mint egy webes modell?
Tudom, veszélyeztetett csoportok is néznek.
Elmondom nekik, kik is azok a webkamerás modellek.
Amolyan influenszerek.
Mint a YouTube-osok, akik videókat készítenek.
Csak követők helyett ragadozóik vannak.
És lent keresik a felfelé mutató ujjat, nem pedig itt fent.
Akiknek remek… Igen, hölgyem.
Nagyon profik, tudják, hogy működik az app,
az időbeosztásuk pedig rugalmas.
A webkamerás modellek úttörők.
Ki lenne jobb példa náluk a kezdeményezésre és a függetlenségre?
Mikor népszerűvé vált a távmunka,
ők már profik voltak távmunkában.
Mi még csak tanultuk a dolgot,
míg ők már évek óta így keresték a kenyerüket a testük verejtékével.
Nem, bocs. Ezt vágjátok ki!
Az arcuk verejtékével.
A kirúgástól sosem féltek.
Nem aggódtak, mikor a cégek kezdték kiszórni az embereket.
Jól megvoltak, míg más hölgyek bozontosodtak alul.
Az egyik barátom webkamerás modell.
Néha megkérem, hogy küldjön nekem ruhás képeket.
Sejtem, mit gondoltok: „Perverz, hogy tehetsz ilyet?”
Jól ismerem, mivel együtt dolgoztunk, míg fel nem mondott.
Egyik nap találkoztunk,
és megkérdeztem Danielát, hogy van, és miért mondott fel.
Azt mondta, hogy kimerült.
Elcseszett volt az időbeosztása,
és a főnök folyton rászállt.
„Most is fáradt és elcseszett vagyok, de legalább a főnök nem száll rám.”
Feljött a szokásos kérdés: „Sokat keresel?”
Erre ő: „Többé-kevésbé. Idő kell hozzá.
Az elején nem folyt be belőle sok, de most már igen.”
„El tudom képzelni. A családod tud róla?”
„Ja, apám majdnem szívrohamot kapott, mikor rájött.
Tört-zúzott, és üvöltözött velem: 'Nem vagyok az apád!'
Én meg azt feleltem: 'Oké, apa, akkor elmegyek.
Viszem a kocsit, amit magunknak vettem.
És nem fizetem a jelzálogot meg a rezsiköltségeket.'”
„Erre az apád?”
„Azt mondta: 'Nem vagyok az apád.
A menedzsered vagyok, drágám.
Ez családi vállalkozás. Lépjünk tovább!
Takarítsuk ki ezt a szobát!
Turbózzuk fel a díszleteket! Nézd ezt a mocskos rózsafüzért!'
Mire én: 'Tedd le a szexgolyókat!'”
Kínos lehet egy apának bevallani a gyerekének,
hogy tudja, webkamerás modell a leányzó.
Képzeljétek el az öreget egy ilyen szituban:
„Daniela, mindent tudok.
Láttam, mi a munkád.”
Erre a lány: „Hogyan láthattad?”
Erre mit mond az apa? „Nos…
Beléptem a YouTube-ra,
mert egy játékról kerestem videót,
és egyik követte a másikat,
és próbáltam bezárni egy hirdetést,
de az egy feliratkozási oldalra vitt, és próbáltam bezárni,
de véletlenül beírtam a nevem.
A nevem, a címem és a bankkártyaszámom.
Szóval tag lettem.”
Apák! A webkamerás modellek profik.
Otthonról keresnek, és nem kapnak el semmit.
Max számítógépes vírust.
Jó fények, jó mikrofon, jó mellek.
Mindenük megvan.
Hangszigetelt szobájuk is van, azért, hogy ne szűrődjenek ki a hangok.
Nem azért, hogy ne zavarja őket a kinti zaj.
De veszélyeztetettek. Mondom, miért.
Amikor valaki zsozsót dob nekik, a gépen megszólal egy csengő, ami…
Ez a srác: „Igen.
Igazat beszél.”
Megszólal egy csengő.
A csengő jelzi, hogy pénz jött be. Az ilyet hívják zsetonnak.
Azért kapják, hogy magukhoz nyúljanak.
A csengőre megmozdulnak a csajok. Szóval, csing!
Csingiling!
Csing-csing!
Ha a szoba nem lenne hangszigetelt,
és a fagylaltoskocsi elvonulna…
Csing-csing-csing!
Belehalnának.
De minimum kiszáradnának.
Sokat tanulhatunk tőlük.
Mindenkinek kéne otthonra egy szoba virtuális eseményekre.
Ez az új valóság, és szerintem nem fog eltűnni.
Kell egy szoba a virtuális eseményekre,
a távmunkára, a virtuális oktatásra, a gyerekeknek vagy nekünk.
Tanórákra, konferenciákra,
még a közösségi oldalas tartalmak felvételére is.
Ahol a mariachi zenekarok nem tudnak megzavarni
a napi 30 szerenádjukkal.
Emlékeztek, hogy lett ez is népszerű? Egész nap énekelni a ház előtt?
És bankjegyeket dobáltunk nekik az énekért?
Majd pénzérméket, hogy fogják be?
És a házalók is állandóan megzavarják a távmunkát.
Mi értelme befektetni egy Apple Macbe,
ha zaj jön be a windowson át?
Okos vagyok, nem?
Azt hittétek, minden viccem amputáltakról szól? Nem.
Próbálok az Apple-ömön dolgozni, erre kint: „Alma!
Alma!
Fincsi alma!
Vegyenek almát!”
Zenével, meg miden, igaz? „Vegyenek almát!
Alma!”
Milyen, mikor verset szavalsz egy lánynak, akit virtuálisan szeretsz,
és az árusok kint folyton bezavarnak,
mikor elkezded: „Jobban szeretlek a vörösbornál
Epekedem érted, s arról álmodom Hogy megcirógathatom a két…”
„Citrom!”
„Hogy eljátszhatom a két dalt Mit neked írtam
Miket tekinteted ihletett Mely átölel, és egész testemet…”
„Pálmaliliom!”
„Annyira megihlettél Hogy szívem…”
„Négy banán 2000-ért!”
„…a kezedbe teszem Habár az édesanyád…”
„Rézáru, műanyag, üveg!”
„…nem sejti Hogy birtokodban van…”
„Forró zsemle!”
„Kilépek az erkélyre És megcsapja az orromat…”
„Itt a friss hal!”
Hihetetlen!
Bosszantóak az árusok.
Azt mondják, elfelejtettem, honnét származom.
Én is árus voltam. De bosszantóak.
De minden jót kívánok nekik. Azt, hogy ők is messzire jussanak.
Nagyon messzire.
Ahol már nem halljuk őket, az istenit!
A NASA felküldhetné az összeset a holdra.
Ott csináljanak bolhapiacot!
NASA!
Ha figyeltek, NASA…
Tuti leálltak a kutatásokkal, hogy megnézzék a műsort.
NASA, ha figyeltek, van egy remek üzleti tervem:
árusok a holdon.
A NASA ért a pénzcsináláshoz.
A járvány idején, 2020-ban
az űrbe lőttek egy rakétát, emlékeztek?
A SpaceX-et.
Fellőttek egy rakétát egy kétfős legénységgel
az űrturizmus előjátékaként.
Mit jelent az űrturizmus?
Vehetsz egy jegyet, hogy sétálhass a holdon.
A gazdagok…
„Hölgyem, vegye le a mentőövet!
Az a gazdagoknak van.”
Miért kapkodnak úgy a szegények?
A gazdagok éveken át tervezik a vakációjukat.
Szólsz a szegénynek: „utazás”, és kész.
Egy szegény a sarokban ül, és tetveket szed le egy fiatalabb szegényről.
Egy szegény szomszéd jön az olcsó kocsijával,
és elkezdi: „Lokillo!”
„Mit művelsz?” „Semmit.”
„Menjünk a partra!” És már mennek is a tengerpartra.
Közben hívják a céget:
„Főnök, szerintem lebetegedtem.”
Nem, az űrturizmus kizárólag a gazdagoknak van.
A gazdagok már készülődnek, hogy más bolygóra költözzenek.
Árusítják a parcellákat a holdon.
Komoly. A hold parcelláit árusítják.
Már vásároltak földet a holdon, az ég szerelmére!
A gazdagok nem hülyék.
Különben szegények lennének.
A gazdagok még az újabb járvány előtt elhagyják a földet.
Egy másik bolygóra mennek, hogy mit kerüljenek el?
Az árusokat. Nem. A vírusokat.
Ne lepődjetek meg, ha megjelenik a jövőből egy lény,
egy különleges lény a világűrből,
hogy az emberek bolygóvándorlására figyelmeztessen minket!
Landolás
Futás!
Fussatok!
Reptereket lezárni!
Ne edd azt a denevérlevest!
Most komolyan, közeleg a járvány!
Már ideért?
Elszámoltam magam a landolással.
Akkor vigyázzatok, mert majd jön az Apophis aszteroida,
ami lecsap 2036-ban.
Akkor veszélyeztetett populáció lesztek.
Bizony.
Hol hagytam a jó modort?
Rastacuando vagyok.
Időutazó hírnök.
A rég befejezett jövőből érkeztem.
És jó hírekkel jöttem.
De előbb elmagyarázom.
Sikerült időben letelepednünk a Marson.
Igen.
Emlékeztek a SpaceX űrhajóra?
A kétfős legénységgel?
Ötven háztartási alkalmazott volt az űrhajó rakterében.
Ötven takarító, akiknek elő kellett készíteniük a bolygót,
hogy odamehessenek a gazdagok és a föld legokosabb emberei.
Ezek a nők megágyaztak.
Befoltozták a fekete lyukakat.
Felsöpörték a csillagport.
Míg minden készen nem állt.
Évekkel később egy másik űrhajó szállt fel
a leggazdagabbakkal és legokosabbakkal,
hogy a Marsot benépesítse az emberi faj.
Az űrhajón 50 ülés volt.
Az 50 ülés a következőképp volt elosztva:
28 ülés
a leggazdagabbaknak lett fenntartva.
Csak a mocskosul gazdagoknak.
A durván tehetőseknek!
Akikről ránézésre megállapítható:
gazdagok.
Piszkosul gazdagok, tele vannak ékszerekkel és órákkal.
Gyémántberakásos maszkokkal.
Idős hölgyek pici kutyákkal,
amik Louis Vuitton táskákba szarnak.
Csak gazdagok, skacok.
Huszonnyolc ülésen.
Tizennégy ülés…
Huszonnyolc, 29, 30…
Tizennégy ülés
a föld legokosabb orvosainak volt fenntartva.
Végre rájöttek, milyen fontos az egészség.
Az első védelmi vonal. Most nem feledkeztek meg a dokikról.
Szóval 19 ülés volt az orvosoknak.
Huszonnégy, három, négy…
Tizennégy ülés
a legfontosabb doktoroknak,
a föld legjobb orvosainak és tudósainak.
Azoknak, akik mindig is az élen jártak.
Kivéve a prosztatadokit, aki folyton hátul volt.
Így van.
Tizenkettő, 14, 24.
Maradt 43 ülés.
Hogyan?
Huszonkilenc ülés.
A legokosabb elméknek.
Szigorúan Nobel-díjasoknak.
Intelligens embereknek.
Filozófusoknak.
Filológusoknak.
Fintorgósoknak.
Foszforeszkálóknak.
És kiváló politikai vezetőknek.
Csak politikai vezetőknek.
Donald Trumpot ki is kellett vezetni.
Megragadott egy ülést,
és nem akarta elengedni.
„Ez már az enyém.”
Na ne!
Negyvennégy, 47.
Huszonkilenc.
Maradt két ülés
a legjobb spanyolul beszélő humoristáknak.
A nevetés fontos, akár itt vagyunk, akár egy másik bolygón.
A két legjobb és legszellemesebb humorista.
A két legforradalmibb, leghíresebb,
legjobb spanyol ajkú humorista.
Tudom, hogy őrültek vagytok,
és tudni akarjátok, ki volt az a kettő.
Tudni akarjátok.
Én is. Annyira fáradt voltam, hogy elaludtam a két ülésen.
Nem tudom, ki szállt fel.
Harminchét, 34.
Maradt két ülés.
Az utaskísérőknek.
De mivel az egyikük a pilóta ölébe ült…
szabadon maradt az ülése.
És az ülést kiosztották…
egy 15 tagú mariachi zenekarnak.
Mind a 15-en elfértek rajta.
Azt mondhatjátok: „Ez nem igaz, Rastacuando.”
Apró furgonokban gyakoroltak.
Befértek az összes hangszerükkel együtt.
Végig szólt a „La cucaracha”,
meg megszólaltatták az utaskísérő dudáit. Nagy lotyó volt.
Félúton felébredtem,
és énekeltem az utaskísérőnek, meg minden.
Mi van?
Ez csillagbéli szerelem, haver
Űrkorszaki szerelem
Különleges szerelem
Ez a „Planetáris vágy, ami összeköt minket a szerelem kozmoszában”.
Üdv, hölgyem !
Miért nem beszélsz velem ?
A bolygókról
Miket az ablakon át lesel ?
Mutasd meg az Ur-ánuszt !
Olyan mély és sötét
Igen, csajszi, hadd lássam
Vénusz-hegyeidet
És az Ur-ánuszban
A Jupiter gyűrűit
Ha létezik egy másik csillag az életedben
Megértem
Ha féltékeny is voltam a földön
Itt nem leszek az
Beismerem
Rastacuando megdöngetett a földön
De ezen már túlléptünk
Érdekelhet titeket, miért jöttem vissza a jövőből.
Emlékeztek, hogy jó híreket lengettem be?
Nos, a legutóbbi űrjárattal
csak gazdagokat és zseniket küldtek.
Nagyon uncsi volt.
Mind jó emberek? Nem.
Nem voltak tolvajok.
Zsaruk se, mert nem voltak tolvajok.
Halottak se, mert nem voltak zsaruk.
Szóval a bolygóközi ügynökségek
a NASA-val együtt eldöntötték, hogy lesz egy utolsó járat,
de ezúttal a társadalom söpredékével.
Hogy miért? Mert az univerzum az egyensúlyról szól, igaz?
Fény és árnyék.
Jó és rossz.
Jin és póló.
Szóval ebből kiindulva van egy járat a kellemetlen embereknek.
A rosszaknak.
A lúzereknek, a szegényeknek, a rondáknak.
Azoknak, akik élete semmit se ér.
Az ostobáknak.
A hitványaknak.
Szóval így már
nektek is van esélyetek!
Ez az!
Igen!
Legyetek büszkék magatokra!
Azon az űrjáraton
csak két biztonsági őr lesz.
Hogy miért kettő?
Az egyik nappal alszik…
a másik meg este.
A többieknek egy ilyen nyomtatványt kell kitölteniük.
Jelentkezés a „Hogy tegyük rosszabbá a dolgokat?” projektre.
Utazhatsz, ha megfelelsz egy vagy több követelménynek.
Egy vagy több követelménynek ezek közül.
Ha megjátszod, hogy alszol a buszon, hogy ne kelljen átadnod a helyed…
egy terhes nőnek…
pláne, ha az a terhes nejed…
akkor utazhatsz.
Ha a papáddal intézteted el a banki tranzakcióidat…
mert soron kívül fogadják…
akkor utazhatsz.
Jaj! Nem szabad így bánni az idősekkel.
Ne tegyétek ezt a papival!
Ne veszélyeztessétek az utcán! Tegyetek valamit!
El a vén trottyal! Küldjétek öregek otthonába!
Idegesítőek.
Ha hamis számlákkal manipulálsz, mert téged is átvertek velük…
Emelje fel a kezét, akit már átvertek így!
Ha elmész a moziba,
olcsó jegyet veszel,
és a film kezdeténél átülsz egy prémiumülésre…
De bosszantó az ilyesmi!
Elmész megnézni a zseniális Lokillo filmjét,
ott ülsz a prémiumülésen,
kényelmesen, csendben, senkit se zavarva,
mint egy tisztességes ember.
Kialszanak a fények, kezdődik a film,
és látod, ahogy egy csapat nyavalyás megmozdul,
és melléd ül.
Körbevesznek!
A biztonsági őr észreveszi,
hogy senkinek se extrás a jegye, és elültet mindenkit.
Igen.
De tudjátok, mi a legjobb hír?
Az utolsó járaton nem lesznek ázsiaiak,
európaiak, gringók, se más.
Csak latin-amerikaiak.
Mert tudományos tény,
hogy a latin-amerikaiak több védelmi mechanizmussal rendelkeznek.
Bizony.
Gyerekként háborúba küldtek minket.
Mi, latin-amerikaiak jól képzett organizmusok vagyunk.
Legyetek büszkék arra, hogy latin-amerikaiak vagytok!
Jobb a védelmi mechanizmusunk.
A latin-amerikaiaknak
Jó a védelmük
Mert így neveltek minket
És ezt nem szégyelljük
Ha elejtjük az ételt
Azonnal fel is vesszük
Ami nem öl meg, az erősebbé tesz Lefújjuk, és megesszük
Ugyanazt az üccsit
Tíz ember osztja meg
Az utolsó issza meg
Mindenki kajamaradékát
Mehet bekábelezni a klotyót
Chatelsz a nőddel
Le se törlöd a képernyőt Meg se mosod a kezed
A mobilt a füledre teszed
A latin-amerikaiaknak
Jó a védelmük
Mert így neveltek minket
És ezt nem szégyelljük
Ha nincs tiszta alsógatya
Kifordítva is faja
És ha viszket a fülünk
A kulccsal kertészkedünk
Zacskót használunk
Fogselyemnek
És megisszuk a medencevizet
Amibe egy rakás gyerek belevizelt
Felsöpörjük a földet És a szőnyeg alá söpörjük a koszt
És a kutya Ami egy másik seggét nyalogatta
Lesmaciz minket azon nyomban
A latin-amerikaiaknak
Jó a védelmük
Mert így neveltek minket
És ezt nem szégyelljük
A latin-amerikaiaknak
Jó a védelmük
Mi túlélünk
Viszlát a jövőben !
Legyetek áldottak, skacok!
Hahó!
Itt vagyok!
A múltból jöttem.
Bezártak egy helyre, ami úgy nézett ki, mint egy börtön.
Tele volt tolvajokkal és prosti…
Fazonokkal és protestánsokkal.
Ti elhittétek, amiket mondott?
Mert én igen.
Komolyan! Sok igazság volt benne.
Mert az emberek elpusztították a bolygót.
Elpusztítottuk.
Mi mást tehetnénk egy másik bolygó gyarmatosításán kívül?
És kellenek a latinók a gyarmatosításhoz.
Legfőképp a kolumbiaiak.
Ki más fűszerezné meg a dolgokat a másik bolygón?
Mi, kolumbiaiak.
Ráadásul a járvány érzékenyebbé tett minket.
Tudjuk, hogy véget ér a világ.
Igyatok, bulizzatok, szexeljetek, mert közel a vég!
„Moss kezet!” Minek?
Tisztára nyalom az ujjaimat csirkeevés után.
Nincs kijárás. Ezt meg hogy értik?
Hamisítok egy orvosi igazolványt, és még ma kimegyek.
Vagy kimegyek állatjelmezben.
Mert az klassz volt.
Emlékeztek, hogy a járvány idején előjöttek az állatok?
Nagyon tanulságos.
Újra megjelennek az állatok. A kihalt városokban.
Szép tanulság: az állatok szabadnak érezték magukat,
amint eltűntünk mi, bestiák.
Durva kijelentés!
Jegyezzük fel ezt!
Névtelenül.
Gyönyörű volt.
Újra látni lehet az állatokat.
Spanyolországban megjelentek az anyakecskék a gidákkal, dinkák nélkül.
Vaddisznók és szarvasok.
Kínában megjelent egy denevér, amit megettek.
Olyan macskafélék, amikről azt hittük, kihaltak.
Los Tigres del Norte, La Tigresa del Oriente, El Puma.
A delfinek visszatértek az öblökbe.
Még két hét, és egy T.-rex is megjelenik.
Úgy ám!
Nem lepne meg, ha ne adj’ isten, egy másik járvány során
visszatérnének az állatok, és elfoglalnák a bolygót.
Legközelebb már vezetők lesznek. Milyen lehet egy hivatali állat?
Venezuelában van egy.
És itt, Kolumbiában is.
Várj, nem, az nem vezető.
Képzeljétek el, hogy az állatok egyenrangú félként kezelnek minket!
Milyen lenne egy elefánt üzleti menedzserként?
Dühösen lengetné felénk az ormányát.
Vagy egy zenei bogárproducer, amint Bad Bunny utolsó dalát nyomja?
„Mekkora szar!
Imádom. Mind imádjuk.”
Az állatok régóta teret hódítanak maguknak.
Elég sok hollywoodi sztár is van köztük.
Lassie, Babe,
101 kiskutya, Szabadítsátok ki Willyt!, Dr. Dolittle,
a Kardashian család, nem igaz?
Várj, nem, a ribiknek még nincs filmjük.
Legalábbis a Netflixen még nem láttam.
Pedig a lezárás alatt egyfolytában netflixeztem, ahogy ti is.
Nagyon jól jött a Netflix.
Atyám!
Végre teljes filmeket láttunk, nem?
Régen a filmnézés ürügy volt a szexre.
Ki nem mondta még: „Megnézünk otthon egy Netflix-műsort?”
Beindult a vígjáték, ami gyorsan szaftossá vált.
Minden Netflix-filmet megnéztem.
Mindenre emlékszem. Mindent láttam.
A horrorfilmeket bírtam a leginkább. Talán ti is láttátok őket.
Voltak nagy horrorfilmek, mint például az Annabelle.
Egy babáról szólt, ami magától mozog.
Mondjuk, én nem féltem,
mert 14 éves korom óta látok egy mozgó babát.
Dokumentumfilmekben láttam a világháborúk történetét.
Az elsőét és a másodikét. Szerintem közeledik a harmadik is.
Drámában… Emlékeztek arra a filmdrámára?
Mindenkit megríkatott.
Van egy értelmi fogyatékos apa, és…
Ti is.
Szóval egy apa…
Nem! Úgy értettem, ti is láttátok.
Ti is láttátok.
Az értelmi fogyatékos apa egy kislányt nevel,
az apát tévedésből börtönbe zárják, és a kislány… Emlékeztek?
Nem tetszett.
Talán kőszívű vagyok.
Kedves történet, de nem igazán hatott meg.
Barátokkal néztem, akik végig ezt csinálták:
Majd szóltam nekik, hogy ne hozzanak drogot a kecómba.
„Egy kis tiszteletet!”
Az akciófilmek, amiket láttam…
Az egyik egy történet volt
egy dühös ipséről, akinek korai magömlése volt.
Mi is volt a címe?
Halálos iramban.
Megnéztem a stand-upok listáját, és nem voltam rajta.
Mondtam: „Istenem! Az antioquiai Dabeiba Lokillitójának a Netflixen kell lennie.
Medellínben kell leforgatni, helyi közönséggel.
Azonnal fel kell kerülnünk a Netflixre!”
Két fontos okból.
Egy: be fog csapódni egy aszteroida.
Rastacuando figyelmeztetett minket.
Kettő:
ha tanultunk valamit ebből a járványból,
az az, hogy a nevetés az egyetlen, amit globálisan kéne terjesztenünk.