Downloaded from YTS.MX
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Це шахрайство століття.
Найбільша податкова афера Франції.
-Це шахрайство. -Ми говоримо про крадіжку століття.
Це шахрайство стосується податку на вуглець,
який дозволяє компаніям купувати й продавати право на забруднення.
Шахраї використали лазівку в системі.
Як людям, які з'явилися практично з вулиці,
вдалось провернути крадіжку століття?
Вуглець був найкращою річчю в світі.
Він був… Я навіть не можу про це говорити!
У жодних документах, з якими я працював, я не бачив
таких заплутаних схем.
Голодні люди з розумними людьми з вулиць обдурили еліту
із найкращих університетів.
Уявіть: ви заробляєте гроші, у вас є літак чи яхта,
і ось до вас підходять люди в костюмах за 25 штук євро
і запитують: «Як справи, пане Мулі?»
А ви їх не знаєте.
Ви з Бельвілю. Харчуєтесь морквою та п'єте каву.
Скільки я заробив?
Ви божевільні, що таке питаєте.
Суму збитків оцінюють в 283 мільйони євро.
Двісті вісімдесят три мільйони…
Сума така, але ще купа комісійних зборів.
По правді, я не вмію читати й писати.
А ви хочете, щоб я знав, що таке сила грошей?
Будь-хто інший би сховав їх.
А він хотів їх витрачати цілими днями.
Нам було добре. Ми вважали себе Рокфеллерами.
Об'єднання
фінансових правопорушників та справжніх злочинців —
це вибухонебезпечна суміш,
і це, очевидно, призведе до кровопролиття.
Розпочався суд у справі найбільшої афери століття.
Мардоше Мулі, Арно Мімран…
Поліція вважає їх королями шахрайства.
Вуглець — це справжня історія.
Що ви хочете почути?
Треба починати з початку.
Я не хочу розповідати абищо.
Не буду замилювати вам очі.
Ось і все. Я вільний
ЛІТО 2020 РОКУ
В'ЯЗНИЦЯ О-ДЕ-СЕН
Дякувати Богу, я вийшов.
Побачимо, що буде далі.
Доведеться наздогнати і вивчити все,
що пропустив, бо за сім років багато змінилось.
Привіт.
У моєму житті було стільки адреналіну,
воно було таким швидким та…
Воно швидко проминуло. Мені вже 55.
Я заздрю людям, які мають нормальну роботу.
Зараз на мені електронний браслет.
Йду з дому в 8:00 і вертаюсь в 20:00.
ВІЛЬНІ ВДЕНЬ
УВ'ЯЗНЕНІ ВНОЧІ
Бляха, я лисію.
О ні!
Ти ходиш на миттєву засмагу, чи ні?
-Що? -Якийсь ти блідий.
Так, я втомився. А ти жартівник.
Ти вибрав усе бежеве.
Мені набрид чорний. Хочу трохи змінити колір.
Із цим бежевим у тебе хворобливий вигляд.
Червоний додасть тобі яскравості.
Це сильна річ в образі.
Я пошив його Джейсону Деруло для концерту.
Тож це сильна річ.
Носи так. Знімай капюшон лише під час їди.
А це не надто блискуче?
Ціль одягу — вражати людей.
Якщо хочеш одягатись як усі,
звернися до будь-якого бренду і тебе одягнуть.
Я продаю тобі характер.
Інакше я б одягнув тебе у костюм-трійку і підібрав краватку в тон.
-Але це не ти. -Добре, Жу.
Хочеш виглядати круто — носи це.
Можеш носити з лоферами. Маєш?
Треба підібрати тобі інше взуття. Ці туфлі зовсім не модні.
-Чекай. Я ношу ці туфлі, бо… -Ні, викинь їх.
ТУНІС
ПАРИЖ
Я приїхав з Тунісу зовсім юний.
Привіз сонце
і трохи туніської хитрості, яка змішалась із хитрістю тутешніх старожилів.
Я шкодую про все, що скоїв.
Я радий, що відсидів у в'язниці.
Ну, не сильно. Сім років — це не мало.
До того у мене був свій бізнес. Одна малоприбуткова справа.
Мені вдавалося обдурювати банки й бізнесменів.
Мені вдавалося обдурювати всіх, але то була маленька справа.
Все було законно.
Було трохи брехні та поганих слів.
Та все одно — це було законно.
Якщо зловили — платив штраф.
Ти не бачиш? Я розмовляю.
-Ні, я розмовляю. Не бачиш? -Вже годину.
Матінкою клянусь, ще дві хвилини.
Він мене запитує. Відповім і прийду.
Не бачиш, що мені начхати? Лише дві хвилини.
-Вже дві було. -Знайомтесь: Серж Мадар.
Сідай, Серже.
Родина Сержа Мадара живе у Бельвілі з покоління в покоління.
Він працював із моїм дідом. Працював із моїм батьком.
Працював зі мною.
-Голосніше кричи. -Тепер шукає мого сина.
Яким Марко був малим?
Таким, як завжди.
Він був таким же, тільки меншого рівня.
Потім він вийшов на новий рівень.
Піднявся драбиною.
Говори. Це не книга, Серже. Ти наче читаєш книгу.
Він працював у м'ясному. З батьком довго не жив.
Та жив я.
Якось його батько готував мергези.
Ці ковбаски роблять з фаршу та обрізків.
-І він… -Стій! Ні!
-Він насцяв у відро. -Ні! Серже!
Слухайте, не записуйте це.
-Не можна так робити. -Та ти малий був.
То й що, що малий. Не записуйте.
Прошу, не записуйте.
Ні, Серже, ми сидимо перед камерою.
Ні, це побачать 42 мільйони.
Які 42 мільйони?
Тут камери, тебе посадять у в'язницю.
-Так. -Я нічого не зробив.
Не зробив?
Коли ти працював?
Розповіси, на якій машині їздиш? У тебе «порше».
Розповімо, звідки вона в тебе? Ти отримуєш мінімалку.
Привіт, Дов.
-Привіт. -Можна мені фрікасе?
Чекай. Давай принесу. Що хочеш?
Що це таке?
Нану! Що хочеш? Туніське фрікасе чи сендвіч?
І, крім цього, туніське фрікасе для Нану.
Я це заберу.
Припини скиглити. Досить.
Ну і йди.
Увесь день з твоїми рахунками. Набридло вже.
Так, проте це гроші, друже.
Так, це гроші, але нам це набридло. А як твій брат?
-Добре. -Правда?
З Марко ми познайомилися в Бельвілі,
на вулиці Рампоньо, де він працював у батька.
СТІВ УЖАН, АБО ПЛЕЙБОЙ
Він перейняв її від батька.
М'ЯСНИЙ МАГАЗИН
Це був маленький м'ясний.
Пам'ятаю, по сусідству був двір,
де всі наші друзі грали в карти.
Деколи він виходив і приєднувався до нас, а потім виходив його батько і сварив його.
І він повертався до роботи.
Проте він йшов до тих, хто грав в карти, бо й сам любив карти.
Він любив усі ігри.
Та це була лише розвага.
Ми грали серед сміття зі старими.
Старі обдирали нас у покер,
а ми й не знали, що таке карти для покеру,
але хотіли грати, щоб виграти гроші.
Ми грали. Ми програвали.
Потім вони позичали нам гроші, наші ж гроші під відсоток.
Через якийсь час Марко облишив роботу в м'ясному,
бо його оточували люди, що працювали в рекламі.
Майстри реклами.
Потім він отримав пропозицію, тоді й почав розвиватися.
Він був талановитим малим із добре підвішеним язиком
і вмінням самовиражатись.
Я бачив, як він розвивається.
Тоді я знайшов себе,
справді навчився працювати.
Тоді я навчився бути ділком.
Навчився рекламувати.
І розмовляти з людьми.
Майже 50 000 підприємців стали
жертвами цієї гігантської афери.
Жізель Амброзіно, художниця, — одна з них.
Через компанію вона купила чимало реклами,
яку мали опублікувати в великих масштабах.
Але все, що вона отримала, — це рекламу у п'яти журналах,
лише в тих, які вона отримала.
Марко добре вмів заробляти гроші.
Він був дуже розумним.
Розповідав історії. Ми йому вірили.
Коли ви красномовні і знаєте, як продавати, —
заробляти на життя легко.
Я займався цим два чи три місяці.
Потім злякався і одразу кинув це.
Я би не зміг і далі цим займатися.
У будинку одного з кримінальних геніїв слідчі знайшли великі суми.
Ось. Тут у нас 510 000 євро.
Ось так. Це реклама.
Не хочу більше розповідати,
що зроблено — то зроблено.
Мене засудили за неправдиву рекламу.
Те, що я казав по телефону, — неправда.
Я не знав.
Я не знав, що правда.
Чесно. Серйозно.
Повірте, я не знав.
Вже потім дізнався.
Звісно, так завжди кажуть:
«Спочатку я не знав, дізнався згодом». Це правда.
Проте повірте ділку, бо я собі вірю.
Ви смієтесь у мене за спиною, не вірите мені.
Йому зовсім не можна вірити.
Не можна вірити жодному слову Марко Мулі.
У 98,9% випадків він бреше, лише в 1,2% випадків — каже правду.
Ми з Марко були разом 24/7.
Ми були дуже близькими, як брати.
Він той, хто, завдяки почуттю гумору,
міг спілкуватись із важливими бізнесменами,
банкірами чи постачальниками.
Він добрий, він одразу подобається людям.
Він — як та змія із «Книги джунглів».
Я народився бідним. Не багатим.
І так я просунувся в житті.
Мене зацікавили люди із купою грошей. Чому?
Бо я хотів пізнати їх світ.
Я почав у Бельвілі.
Із Бельвілю я перший перейшов у 16-й округ.
Що ж, 16-й округ пафосний.
Із 16-го округу — у сьомий.
Справжні багатії живуть у сьомому.
Потім мені порадили Сен-Жермен.
Ось так. Я зробив свою кар'єру на цьому.
Я йшов за людьми, і в той же час переслідував кар'єру.
Річ у тім, що…
Не знаю, як це пояснити,
та моя кар'єра вела мене до потрібних людей.
Мене оточували лише потрібні люди.
Я познайомився з Марко Мулі в 1997-му.
Він купив мій ресторан,
щоб стати партнером і зрозуміти, чим я займаюсь крім ресторану.
Ресторан був прикриттям,
аби він міг вивчати, чим я займався. Насамперед, зрозуміти.
Зрозуміти та експлуатувати.
Ми створили компанію у сфері стільникового зв'язку.
Він трохи знав про те, як працює ПДВ,
але у той час Мулі зовсім не знав,
як шахраювати із ПДВ громади.
Ґреґ геній.
Він знайшов лазівку у сфері зв'язку.
Я нічого не розумів.
Він робив це, казав те…
Я сказав: «Чудово! Скільки ми заробимо?»
Він сказав скільки, але я не знав, що ми робили.
Взагалі-то я думав, що ми купуємо та продаємо телефони.
Ви могли купити у оптовиків,
переважно з Великобританії,
багато телефонів.
Оскільки ми в Євросоюзі,
ціна за телефон — 400 євро без податку.
У Франції продаєте по за тією ж ціною,
але вже з податком.
Отож, 480 євро, але 80 євро — податок.
І не віддаємо їх державі, залишаємо собі!
Чимала сума, як продаєш тисячі телефонів у день.
Добридень. Я Маріус-Крістіан Фрунза.
Я закінчив Політехнічну школу.
Я захистив докторську на тему: економіка вуглецевого ринку.
Зараз я живу в Лондоні, працюю в сфері фінтех,
шукаючи рішення для боротьбі з фінансовою злочинністю.
Створення єдиного ринку ЄС в 1993 році
відкрило нові можливості для шахраїв.
В результаті товари можуть перевозити з країни в країну без перевірки.
Тому шахраї можуть купити, до прикладу, вантажівку товарів
у Бельгії за 100 євро.
Перевезти її у Францію.
Звісно ж, перевірок на кордоні немає.
Перевезти у Францію — продати за 120 євро.
І 20 євро ПДВ зникає у кишенях зловмисників.
По суті, це бізнес із гарантованою маржею у 20%.
Поліція. Відчиніть!
За 4 роки французькі податкові недоотримали 60 млн євро.
Приблизно 30 фіктивних компаній у Європі продавали одне одному тисячі телефонів,
ухиляючись від сплати ПДВ.
Ми вперше побачили Мардоше Мулі у звітах про податкове шахрайство із телефонами.
У перших звітах, що стосувалися Мардоше Мулі…
Ніхто не кличе мене Мардоше.
Коли кажуть: «Мулі Мардоше», я кажу: «Це лягаві». Так їх і впізнаю.
Ми вважали його небезпечною людиною в публічному та економічному плані,
із поведінкою, яка була…
Ми без вагань називали її паразитичною.
Ми вважали їх об'єктами уваги громадськості,
тобто людьми, яких потрібно нейтралізувати
заради спільного блага.
Я також опинився під вартою.
Ми управляли тією компанією разом.
Але я йому повністю довіряв.
І, скажімо так, в ті часи управління не було його сильною стороною.
Я не робив нічого ненормального. Нас спіймали. Я отримав 3 роки.
Я не звинувачував його. Хоча, довгий час злився на нього.
Але це минуло.
Я не ображаюся.
Він такий же, що й айфон?
Те саме. Мій айфон коштує 400 євро.
То що це? Підробка чи він новий?
Ніяких підробок. Новий.
Це 5G. Про що ти говориш? Не вигадуй.
Вони є?
Так. У мене їх 15 000.
-15 000? -15… Ні.
П'ятнадцяти тисяч нема. Є 1000.
Проте я замовляв 15 000.
У мене немає грошей на 15 000.
Це достобіса дорого.
У тебе взагалі є мої гроші?
-Завтра, дасть Бог. -Ні.
Завтра, дасть Бог.
Добре. Розраховую на тебе.
У тебе є два мішки…
Матінкою клянусь, я тобі покажу…
Ти такого ще в житті не бачив…
Ясно, Марко.
Ні… У мене нема ні гроша на вихідні.
Я дам тобі 2000. У мене є 3000. Тисячу залишу на вихідні.
Стули пельку! У тебе кредитки!
Ні! Я їх закрив.
Я дам тобі 2000 і залишу 1000.
Добре, а решту коли?
В кінці тижня, в обід.
Тоді ми квити.
Якщо хочеш.
Ну, так. Це стомлює.
Що ще ти робив?
Що я робив?
Зійшовся зі своєю дружиною? Чи ви не разом? Ти знову самотній?
Ми знову зійшлися.
Як думаєш, можемо швидше?
-Голосніше. -Можемо їхати швидше?
Може, трохи.
Коли Ґреґ Зауі обкрадає чи обманює когось, він думає, що це його робота,
або я божеволію, коли він говорить,
або він справді божевільний. Певно, останнє.
Хвилиночку.
Я не критикую Ґреґа Зауі, бо він мені подобається. Розумієте?
Але іноді
я не знаю, що у нього в голові.
…мали повернутись…
В 2004, коли я опинився у в'язниці
за бізнес із Марко Мулі,
Я був у камері зі старшим чоловіком,
він говорив про енвайронменталізм, і що природоохоронний ринок — майбутнє.
Не замовкав про енвайронменталізм.
Тож, коли я вийшов,
я швидко цим зацікавився. Намагався зрозуміти.
Танення льодовиків Гренландії, підняття рівня моря на три метри…
Такі реалії чекають нас із наближенням 2100 року.
Глобальне потепління настає швидше, ніж ми думали.
У повенях постраждали сотні мільйонів людей.
Масштабні пожежі у Каліфорнії
Час, коли кожен думав про себе, минув.
Наш дім горить.
А ми дивимось в іншому напрямку.
Ми не зможемо сказати,
що не знали цього.
Ця фраза справила сильне враження.
Багато людей приписують її собі.
Я навіть деколи думаю, що сказав це, та це не має значення.
Ми в Кіото.
Врешті 38 країн знайшли спільну мову.
До 2012 року вони погодилися зменшити
викиди парникового газу на 5,2%.
Кіотський протокол показав,
наскільки складно вести перемовини.
Американці казали китайцям:
«Ви продукуєте найбільше газів».
А китайці: «Так, але на одного жителя у вас газів учетверо більше».
Економісти розглянули це питання і порадили
ввести ціну на викиди вуглецю,
щоби кожен мав стимул зменшити
споживання їх і використання викопних решток.
Після Кіотського протоколу
Європа ініціювала створення першого ринку «прав на забруднення».
Тобто підприємства, які виділяють багато CO2,
можуть купувати квоти на викиди у тих, хто забруднює менше.
2005 РІК
Я багато чув про ринок, що мав розвинутися.
Про право на забруднення, податок на вуглець.
Я намагався зрозуміти, що це таке.
Напрямок: Париж.
Ми в офісі компанії «БлуНекст» — однієї з торгових платформ квотами CO2.
Ми в серці вуглецевого ринку.
Тут покупці та продавці проводять транзакції.
Все просто. Це нормативні акти.
Якщо перевищать допустиме — доведеться купувати квоти на ринку.
Якщо не перевищать — можуть продати невикористане.
Я поставив запитання на мільйон.
На ці квоти є ПДВ?
Кілька днів по тому я подзвонив їм, спитав, чи можу зареєструватися.
Творці системи допустили дві серйозні помилки.
По-перше, вони надто спростили процес входження на цей ринок.
Будь-хто, повірте мені,
міг зареєструвати компанію,
та почати купувати і продавати квоти.
Я заповнив анкету. Я був 21-й у черзі на реєстрацію.
СУТІНКИ
Друга помилка — вони наклали на операції ПДВ.
Звісно ж, злочинці не гаяли часу і почали отримувати зиск.
Все ще круто.
Неймовірним є вміння цих організацій
бути в курсі законодавства та інновацій.
Наче вони передплатили журнал «Лежіфранс» та прочитали його швидше за вас.
Те, що сталося до масово вилучення ПДВ
між 2008 та 2009 роками,
було пробним запуском, розминкою,
яку зробив хтось відомий в шахрайському світі,
хто перший спробував це зробити, і хто знав, що це вийде.
Я зробив тест, десь 30 000 євро.
€30 000 ДО ОПОДАТКУВАННЯ
Я купив квоти, продав їх,
і за кілька хвилин, навіть секунд,
мені надійшло 30 000 євро плюс податок.
Це здавалося таким простим.
У чому підступ? Може, я щось упустив?
Бо мені це здавалось занадто легким.
Я дав цю інформацію двом людям,
ті розповіли іншим,
а ті — ще іншим.
І так
усі шахраї дізналися, на чому можна заробити.
Від тесту в 2005 році
і величезного викачування з середини 2008 року
і по 2009-й,
весь цей період вони відточували, готували та налаштовували схему.
Чому не займалися вуглецем разом?
Гарне запитання. Бо я не знав, що був якийсь вуглець.
Я нічого не знав про вуглець.
Я думав, це кисень для пожежників.
Це правда.
Я зрозумів, що це вже в кінці, — коли мене засудили.
Дайте я вам поясню. В ті часи в мене не було ні гроша.
А коли я кажу: «Ні гроша», — так і є.
Я чув розмови про вуглець.
І одного дня двоє людей прийшли до мене
і сказали: «Марко, треба поговорити».
Так це й сталося.
«Треба поговорити»
Я сказав: «Так, говоріть».
А вони: «Ми знаємо, ти займаєшся вуглецем».
Ні, я навіть не знаю, що це!
І я сказав: «Добре, хто сказав, що я ним займаюсь?»
«Ніхто не знає».
«І не хочу, щоб знали».
-Ні, я… -Ти блефуєш.
Мені довелось блефувати!
Вони сказали: «Марко, ти заробляєш п'ять млн у тиждень».
І кажуть: «Це Ґреґ».
-Чому? -Я їм: «Покажіть його рахунки».
А потім я побачив усі рахунки Ґреґа.
Так я потрапив у цей бізнес.
Я побачив там справжні гроші.
Ось в чому справа. Я зв'язався з вуглецем через тебе,
бо побачив твої рахунки.
-Ну ось. -Я не знав.
Хтось на кшталт Зауі мав реєстраційний номер у «БлуНекст».
Але Зауі не торгує. Він торгує лише для себе.
Він не торгує для інших. Лише для себе.
Чому важливий маклер?
Команда без маклера немає нічого.
Лише комп'ютери, але вони марні.
«БЛУНЕКСТ» МАКЛЕР
Маклер дає доступ до ринку.
Отже, він провідник.
Як правило, він повинен пройти певну кількість перевірок,
зокрема перевірок щодо податкових зобов'язань
компаній, з якими він працює.
Таким чином, маклер здобуває довіру «БлуНекст».
Тож наявність маклера, який працює і не є компанією,
не з'явився нізвідки, щоб працювати з вуглецем, —
це чудовий козир для початку.
Шість місяців по тому
я знайшов найкращого маклера у Франції.
Клапуцкі.
КОНС СУТІНКИ
Що я зробив? Я знайшов його номер телефону.
Зміг знайти.
Запитує: «Чому дзвоните?» Я: «Треба поговорити». А він: «Добре».
Ми зустрілися в готелі «Ріц-Карлтон» у Варшаві.
ВАРШАВА - ПОЛЬЩА
Я вдягнувся як на весілля.
Чекав цілу годину до 17:00.
В 17:00 він кличе мене і каже:
«Так, добридень. А ви хто?»
І я розповідаю про ПДВ.
Кажу: «Всі знають, що ти крадеш ПДВ. Ти сядеш».
Чолов'яга починає нервуватися. Я кажу: «Не хвилюйся.
У мене все під контролем. Я не дам тобі сісти.
Я знаю, ти не береш ПДВ, бо ти маклер,
і за кордоном ти не платиш ПДВ.
Але ти — важлива ланка у встановленні ПДВ».
Чолов'яга то червоніє, то блідне…
Я зловив його на гачок. Він був мій.
І він: «Добре, як забажаєш. Що треба робити?»
Я кажу: «Ось що ми зробимо:
я буду дивитися за кожним твоїм клієнтом і казати так чи ні. Годиться?»
Марко Мулі мав стосунки із маклером, якого він знайшов, —
це був його найцінніший гвинтик механізму.
Після я став босом.
Усюди всі команди підлещувалися до мене.
Усі мені казали: «Марко, ти такий гарний». Раніше такого ніхто не казав.
Отож, маєте того, хто привів маклера. Мардоше Мулі.
Дякую, Ален.
Ще була логістика, за яку відповідав Самі Суєд,
у нього вже був досвід
у класичному шахрайстві,
скажімо так, фізичних продуктів.
З Ізраїлю, де він жив,
він міг надсилати замовлення маклерам телефоном
і проводити різні операції на відстані.
Самі завжди був мені наче братом, другом.
Ми сперечалися,
могли не говорити 360 днів у року.
Самі ріс набагато швидше за інших,
завдяки його братам
і батькові, який працював ювеліром у Бельвілі й мав клуби на Монмартрі.
У нього були гроші ще до цього.
Як мені це пояснити?
Людям хочеться грошей, але в них вони є.
Марко та Самі сусіди, мають родині зв'язки.
Вони з одного місця.
Вони разом починали шахрайство із реклами.
Вони почали робити брудну роботу для шахрайств.
Вони забирали чеки в ошуканих підприємців.
Саме тоді у них почалися проблеми з законом.
Самі Суєд не був буйним і марнотратним хлопчиною.
Нам це відомо. Він був невибагливим і тихим.
Не з тих, хто розкидається грошима.
Він був дуже обачним.
Він не витрачав усі гроші на розваги за одну ніч у Парижі.
Він радше поклав би заощадження в сейф.
Марко Мулі, до порівняння, був протилежністю.
Самі любив бути стриманим, завжди з дружиною та дітьми.
Але була одна моя риса, яку він любив.
Те, що він хотів, проте не міг мати.
Тому ми проводили час разом.
Коли в нас виникали серйозні дискусії, я давав Самі слово.
Він казав: «Прошу, помовчи.
Ні слова» — «Добре, Самі, ні слова».
«Навіщо я прийшов, якщо ти хочеш, аби я мовчав?»
А він: «Коли я не можу впоратися з цим — ти атакуєш».
Гаразд. Приходимо на зустріч. «Добридень».
Питають: «Марко, все добре?» «Ні, Самі казав мовчати».
І одразу його план дискусії провалювався.
Я любив його підколювати, бо хотів брати участь у розмові.
Після роботи з фіктивною рекламою, Самі Суєда
був під слідством і мав юридичні проблеми,
бо його підозрювали у відмиванні грошей,
вкрадених чи отриманих через фіктивну рекламу кінних перегонів.
Його прозвали Великим іподромним цабе. Він навіть купив двох скакових коней:
Жанба дю Вів'є та Кізако Федо.
Оце кінь! Оце спритність!
Кізако Федо, ти порадував нас.
2008 РІК
ТЕЛЬ-АВІВ - ІЗРАЇЛЬ 2008 РІК
Самі вчинив алію та, як кажуть деякі люди,
через те, що відчував небезпеку у Франції, і думав, що пора переїхати.
Проте родичі кажуть, що він завжди був сіоністом,
дуже активним у єврейській громаді,
і точно хотів жити в Ізраїлі.
Але через кілька місяців він чує про газовий ринок
і просить одну близьку йому людину дізнатися про це.
Людина повертається і каже: «Це не газ, а вуглець».
Тих, хто був причетний до афери з викидами CO2 в Ізраїлі, —
приблизно 10, 20 або 30 осіб.
В основному вони говорять французькою, трохи на івриті.
Проте, враховуючи їх чисельність, це малий світ у ізраїльському суспільстві.
Такий собі мікрокосм.
І тому вони живуть разом.
Ви маєте зрозуміти, що спочатку
Самі Суєд не працював із Марко Мулі. У нього була інша команда.
Але з тими партнерами справи не пішли.
Це було восени 2008 року. Вони відставали.
Справи йшли погано. Вони розійшлися, він шукав нових партнерів.
Тоді з ним зустрівся Марко.
Він мав прямий контакт із маклером, Ярославом Клапуцкі.
Спочатку Самі Суєд не хотів співпрацювати з Марко Мулі.
Не довіряв йому. Знав, що він базікало. Але в Марко був козир.
У нього був спонсор, який міг викласти вісім мільйонів.
Ним був Арно Мімран.
АРНО МІМРАН
Я познайомилась з Арно, коли мені було 15.
Він був із тих, хто носив костюми з льону влітку,
у нього було довге волосся…
Це була наче Флорида в 16-му окрузі.
Я пам'ятаю його хлопцем, у якого завжди була готівка в кишені,
який їздив на… Він любив красиві машини.
Саме так. Він був яскравим
і виділявся серед паризьких євреїв
16-го округу, дуже стильний, дуже…
Всі його… хотіли.
Думаю, це чудово, він нагадував персонажа роману.
Він одружився на Анні, —
він одружився на дочці мільярдера.
Клод Дрей.
Його майбутня жінка була моєю хорошою подругою.
Її звали Анна Дрей.
Взагалі було чотири сестри Дрей,
розбещені батьком,
вони купались у грошах.
Гадаю, вони були схожі на сестер Кардаш'ян.
Батько їм ні в чому не відмовляв,
він був доброю людиною.
Клод і Арно завжди були близькими.
Він завжди був улюбленим зятем.
Арно одразу зрозумів правила гри.
Щойно одружився з Анною, він взявся за інші речі.
Чи одружився би він на Анні, якби вона була бідна?
Я не знаю.
Цей чолов'яга зі своєю мітлою схожий на Сатану.
Чи на чаклуна.
Він мене налякав.
Де ви його знайшли?
Ви ж йому не платите, так? Я певен, ви йому заплатили.
Я знав ім'я та репутацію Арно.
А він знав мою репутацію.
А коли люди досягають ідеалу в грошах і бізнесі, —
хочуть познайомитись і займатися бізнесом разом.
Тож, коли прийшов Арно, ми зустрілись із ним у Довілі.
Ми зробили все, щоб зустрітись.
Прошу, Арно, розкажіть нам про це.
Ну ж бо, Арно! Подивіться на цього плейбоя.
Матінко рідна. Оце плейбой.
Це Арно Мімран.
Це він. Він тут!
Арно Мімран і Мардоше Мулі з різних світів.
І єдиним місцем, де вони могли зустрітись,
був зелений килим ігрового залу.
Арно Мімран без вагань вважав,
що Мардоше Мулі
був веселим, пустотливим, але не здатним скривдити.
А Мардоше Мулі думав,
що Арно Мімран був вільним
від обмежень етикету,
готовим зв'язатися з поганцями,
і нереально багатим.
В той час Марко,
скажімо так, сів на мілину.
У нього не було багато грошей.
Була третя особа,
яку Марко покликав у Довіль.
Він хотів представити його Арно.
Арно хотів зустрітися з ним,
бо чув про нього.
Марко взяв сім'ю і машину й вирушив у Довіль, де вони зустрілись.
Я приїхав у казино. Там був стіл із рулеткою.
А я все ставив на вісімку.
Вона не випадала. У кінці в мене залишилось 10 000 євро.
Я ставив на вісімку.
І думав: «Якщо не випаде,
я зніму туфлю і вдарю нею по вісімці.
Я чекав, а вісімка не випадала.
Я вдарив її.
От і вся історія.
Усі засміялися, навіть Арно,
бо не дозволено таке робити.
Він посміхнувся. Тобто йому це сподобалось.
Йому сподобався жест. Він вчинив би так само.
Арно каже: «Хочеш прийти на вечерю?»
Я приїхав до нього додому, там великий стіл, прислуга…
Повсюди банкіри, бізнесмени…
Я подумав: «Це мій шанс відігратись».
Дружина приїхала й каже: «Це неймовірно.
Давай і ти працюй. Я хочу так само».
Арно вкладав гроші в фондовий ринок.
Він працював на великих платформах.
Ми вважали, що він куркуль.
Спочатку Арно Мімран був незнайомим
зі світом ПДВ і податкового шахрайства.
Арно Мімран був відомим
на фінансових ринках як маклер
і як партнер в управлінській фірмі «3A Трейд».
Його знало все місто, скажімо так,
через комісії з фондових операцій.
Після серії операцій, в яких його підозрювали.
Одразу проясню: його ні разу не засудили.
Це була інсайдерська торгівля.
Арно Мімран мав вигляд поганого хлопця з гарного району.
Йому пасували як вищі класи суспільства,
так і роль торговця наркотиками чи колишнього грабіжника.
А три тижні по тому він опинився в Тель-Авіві
на благодійній вечері фонду партії «Лікуд» Беньяміна Нетаньягу.
Чому Суєди та Мулі захоплювалися ним?
Бо Мімран іншого рівня.
Ще змалку він проводив час із людьми
з багатими контактами.
Він виріс в 16-му окрузі. Він знав поважних і шанованих людей.
Він був з вищого класу.
Він належав тому світу, не був фальшивкою. Він зі світу багатіїв та еліти.
Інші двоє, очевидно, виросли в Бельвілі… Ні.
Вони захоплювалися ним,
бо завжди хотіли бути, як він.
І вперше вони могли такими стати.
Вони не вписувалися, та в них були свої засоби.
Спочатку їм потрібно було знайти спосіб представитися.
Їм були потрібні інвестори,
готові вкласти гроші.
Це як зі стартапом.
Арно Мімран — той, хто отримав вищу освіту
й просунувся у фінансових ринках.
Можна подумати, що він міг би внести певні технічні знання,
оскільки схема роботи ринку квот на викиди вуглецю
більше схожа на схему фінансового ринку,
ніж на продаж мобільних телефонів,
які, по суті, продають у магазинах.
Ви повинні зрозуміти,
що на такому рівні цей вид порушення
передбачає певну фінансову інженерію
для створення фіктивних компаній по всьому світу
й відкриття офшорних рахунків.
Перш за все, моя робота полягала у відвідуванні банків.
Тобто, завдяки бізнесу
я знав, як розмовляти з банкірами.
Коли йдеш до банкіра, треба скласти історію.
Не можна прийти з неуспішною компанією
і сказати: «Добридень. Хочу відкрити рахунок…
«Який у вас оборот?» Це безглуздо.
Я кажу: «Добридень.
Я успадкував 300 мільйонів євро від батька».
«Так, я дам вам шанс».
Я зроблю пробний запуск і, якщо сподобається, принесу вам портфоліо».
Банкіра тіпає від щастя.
Він розстеляє червону доріжку, хоча компанія нічого не вартує.
Завжди потрібна хороша історія.
НІКОСІЯ - КІПР
Одного разу я поїхав на Кіпр відкривати рахунки.
Поїхав із працівниками.
Як це? Я взяв секретарку, дорого її вдягнув. Костюм…
Купив їй портфель. Він був пустий — лише папір і ручка.
Взяв підставного охоронця з рацією.
Але якщо дмухнути на нього — впаде.
Проте важить 400 кіло.
Отже, приходжу в банк. Я не знав, що це станеться.
Думав, буде дуже важко.
Дивлюся на банк. У нього дивна кіпрська назва.
Він більше схожий на піцерію.
Банкір каже: «Вуглець. Дуже добре. Рахунок. Добре».
І ми відкрили рахунок.
Навесні 2008 року ринок був вибуховим.
Але насправді це були типові штучні операції,
бо єдине, що цікавило тих людей, —
це отримати ПДВ, не сплативши його.
Люди думають, це складно,
проте це як дитяча гра — дуже легко.
Дитяча гра?
Добре, не будемо перебільшувати. Я спробую все пояснити.
Ви відкрили дві компанії:
одну в Франції, а іншу — в іншій країні Євросоюзу.
Ваша німецька компанія купує квоти на викиди на один мільйон євро
на платформі «БлуНекст».
Враховуючи, що це обмін між двома країнами ЄС,
ПДВ немає.
Тоді ваша німецька компанія продає ваші квоти
вашій же компанії в Франції.
Тепер ваша французька компанія
продає все «БлуНекст».
Оскільки обидві компанії знаходяться в Франції і є ПДВ, —
ви отримуєте 1,2 мільйона.
В принципі, ці 200 000 євро ПДВ ви повинні повернути державі,
якщо ви не зникнете й не надішлете свої гроші на офшорні рахунки.
За кілька хвилин ви заробили,
пробачте, вкрали 200 000 євро!
І ви починаєте все знову
і знову.
Ви можете пересилати ці гроші між Гонконгом, Сингапуром
чи іншим безподатковим раєм.
Деякі люди зупинилися після привласнення кількох мільйонів євро.
Проте інші, на кшталт тріо Мімран-Мулі-Суєд,
вирішили грати до останнього.
Як покерні ігромани,
які йдуть ва-банк ще до того, як побачать свої карти.
Щодня вони пускали в обіг усе зароблене?
Думаю, кілька разів на день.
За кожну транзакцію — 20% прибутку,
а це досить багато.
У фінансовому плані у «чесної» економіки
немає такої високої віддачі.
Кошти рухалися дуже швидко.
ТЕЛЬ-АВІВ - ІЗРАЇЛЬ
Отже, Самі Суєд організував команду.
У кожного була своя специфічна роль.
Найголовніше — не попастися на гарячому.
Треба було працювати весь день, особливо за комп'ютером.
Для роботи потрібні лише комп'ютер і телефон.
Роботи було багато, а щоб не спіймали — вони мінялися.
Кілька днів вони працювали із готельного номеру в Тель-Авіві.
Потім переїжджали в будинок у Герцлії,
і так по колу.
За вісім місяців цього шахрайства
Марко не завжди був у Ізраїлі — їздив туди-сюди.
Ми знаємо це, бо бачили історію його переїздів
у звітах поліції аеропорту імені Бен-Ґуріона.
Випадково ми побачили, що він кілька разів зустрічався з Арно Мімраном у Ізраїлі.
Він приїжджав наглядати. І деколи узгодити дещо з Самі,
якого просив наймати маклерів.
У цій групі він був продавцем, і тому грав особливу роль.
Йому потрібно було там бути час від часу.
У жовтні 2008 року до мене дійшли чутки,
що Марко Мулі потрапив у цей ринок.
Я подумав: «Це ненадовго».
Коли він чогось торкається,
це довго не живе.
Двері Банку Франції були відчинені. Будь-хто міг піти й набрати грошей.
Власне, так і було.
На жаль, я не взяв і франка.
Я не брав участі.
Судді заборонили мені виїзд із країни.
Я не міг поїхати в Вегас чи ще куди. Сидів у Франції.
Мене запрошували, та я не міг приїхати.
Не міг приєднатися до розваг.
777 — це приватний літак із Лас-Вегасу,
який належить готелю «Вінн» і прилітає за солідними клієнтами.
Нам замовили Східний оркестр,
щоб потішити, розважити нас, створити нам хороший настрій,
щоби витягнути з нас гроші.
Ми почали реготати.
Ми знали, що ми невдахи.
У Лас-Вегасі на три ночі — «Так, пане Мулі.
«Роллс-ройс» вже чекає на вас.
Три мільйони доларів у вашому розпорядженні».
Нічого не розумієш: «Справді? Це все?»
Відчуваєш себе багатим репером.
Йдеш в ресторан.
Офіціант приносить пляшку вина за $45 000.
Хороше.
І не знаєш, вода це — чи вино.
Інші приховували б це.
Може, він справді боявся.
Хотів витрачати гроші цілими днями.
Це не так просто.
Спробуйте витратити 100–200 тисяч за день.
Найрозкішніші в світі палаци.
Покоївка, яка цілодобово живе в номері.
Можеш прокинутися коли завгодно.
Хочеш цукерку — вони кладуть її тобі в рот.
І не хочеш, щоб це закінчувалось. Я завжди чогось хотів.
Я кажу: «Молодець той, хто створив Вегас».
Чудова робота. Це Діснейленд для дорослих.
Ось що це таке.
Були головні персонажі, справжні люди,
і другорядні персонажі —
«феррарі», «макларени», «ролекси» та столи для гри в покер.
Одного дня Арно приїхав у Вегас із Самі.
Самі програв щонайменше 1,5 мільйона євро.
Арно сказав: «Не плати ні за що. Я заплачу.
Я пригощаю».
Арно було начхати на гроші.
Заробив він їх чи ні — він лише хотів розважатися.
Його життя було наповнене веселощами, насолодою.
Що це значить? Якось я грав у покер, і він сказав одному чуваку:
«З'їси два банани зі шкіркою, і я дам тобі 30 штук».
Я хотів з'їсти банани.
Чувак бере два банани.
З'їдає їх.
Він дає йому 30 штук.
Через десять хвилин той падає. Довелось викликати швидку.
ГРУДЕНЬ 2008 РОКУ - СІЧЕНЬ 2009 РОКУ
-Дай сюди. -Вони лізуть звідусіль.
Вегас — шалене місто.
Вони їдуть у Вегас, тринькають мільйони,
які вони знали, що втратять тоді.
Але чого вони хотіли?
Щоби всі побачили, що вони їх витратять. Їх лише це хвилювало.
Якби бути мільйонером означало жити в амазонських джунглях
і їсти гуму, їх би це не цікавило.
Якось вони були у нічному клубі у Марракеші
і почали розкидати гроші з останнього поверху.
Як у фільмах Скорсезе.
Наче Ґордон Ґекко в фільмі «Вовк з Волл-стріт».
Мардоше Мулі якось сказав, що Самі показав йому життя, якого він не знав.
Той аспект життя, про який він знав,
і це було неймовірно.
Модні курорти, всі ті забаганки,
життя з глянцевих журналів.
Коли ви даєте мені мільйони євро,
і я зараз про купюри, гроші…
Насправді, я не вмію читати й писати.
Я заробляю гроші наче це повітря. Як ви хочете, щоб я зрозумів силу грошей?
Вони дають їх мені. Я беру та витрачаю.
Це вже було нераціонально, суми стали велетенськими.
Сотні мільйонів євро. Вони придбали все, що хотіли.
Коли ти купив
перший «бентлі», третій, десятий, четверту квартиру,
гроші стають нереальними.
Вони орендували літаки. Возили родичів на вихідні в Панаму.
Витрати були фантастичними.
Коли ви бачите, скільки він витрачає на коштовності, годинники…
Гроші з ПДВ на вуглець такі ж мерзенні, як і гроші, зароблені в азартних іграх.
Сам процес заробітку не є геніальним.
З цими грошима можливо все,
та вони нічого не варті.
Питаєте, скільки я заробив?
Ви повірите, якщо скажу, що навіть я цього не знаю?
А у матеріалах справи цього тріо:
Мардоше Мулі, Арно Мімрана та Самі Суєда,
вкладену суму оцінили в 283 мільйони євро,
Це колосальна сума.
ОФІСИ «БЛУНЕКСТ» ПАРИЖ
Як у «БлуНекст» зрозуміли,
що на їхній платформі відбувалося щось підозріле?
То був поступовий процес.
Це був новий ринок,
доступної інформації не було.
У жовтні 2008 року «БлуНекст»
разом зі своїми партнерами виявив
деяку ненормальну діяльність,
яка не відображала очікуваного стану ринку.
КРАЇНА: КІПР
D.3: ПІДОЗРІЛА ТРАНЗАКЦІЯ ВІД/ДО РИЗИКОВАНА КРАЇНА (ЗНАЧНА К-СТЬ)
D.4: ВУГЛЕЦЬ - ПІДОЗРІЛА ТРАНЗАКЦІЯ ВІД/ДО РИЗИКОВАНА КРАЇНА
До жовтня 2008 року
мало хто знав про вуглецевий ринок.
Ні мої аналітики, ні я про нього не знали.
Довелось про це дізнатись.
На початку червня 2009 року,
коли міністр оголосив
про кінець ПДВ на квоти вуглецю,
нам нарешті
вдалось отримали об'єктивні оцінки.
Різниця між ринком напередодні й ринком наступного дня
і є приблизною сумою шахрайства.
Ніщо не давало нам у «ТРАКФЕН»
усвідомлювати,
що ринок може бути корумпованим на 80 чи й 90%.
Коли ми почали додавати
відомі нам підозрілі транзакції,
сума дійшла до десятків мільйонів.
Очевидно, що я й гадки не мав
у січні й лютому 2009 року,
який це матиме вплив через два-три місяці.
Кажу вам, над цією справою
я працював років вісім.
Мені соромно це казати,
бо навіть якщо справа триває три-чотири роки…
Проблема в тому,
що ми лише частково розуміли ситуацію.
Ми багато чого не знали.
Ми знали, що нічого не знали.
Ми лише частково усвідомлювали, що сталось.
Це як складати пазл
із тисячі деталей,
коли перед нами було лише 20–30 деталей.
Як би ми не прогресували, ми й через рік нічого не розуміли.
Були фіктивні корпорації, багато компаній,
підставних компаній,
транзакції по всьому світу,
і ціла низка офшорних рахунків.
Я майже не бачив розслідувань,
де від початку ви би не знали, кого шукаєте.
Хто стоїть за цим?
За цим стояли справжні люди, а не підставні особи.
Я казав слідчим: «Мені не цікаві підставні особи».
Треба підставного директора? Ось він.
Завтра будеш підставним директором.
Можу залізти завтра в інтернет,
ввести твоє ім'я і все інше,
дістати твоє свідоцтво про народження, зробити паспорт, і готово.
Ти підставна особа.
Я сказав слідчим: «Мені байдужі ці 50 людей.
Розберіться. Мені однаково».
Я не дізнавався, хто вони. Я не хотів знати.
«Я хочу знати, хто за цим стоїть».
Я не шукав підставних осіб.
Їх шукав бухгалтер. Він створював компанії.
Він брав домогосподарок, поштарів, таксистів і створював із них компанію.
Він продавав цілу компанію під ключ банку.
Він продавав компанію всім командам за 200 000 євро.
Усі купували чотири-п'ять компаній на тиждень,
бо як не було кілька компаній — ти покійник, тебе закопають,
бо їм треба було щомісяця декларувати ПДВ.
Податкова перевіряє лише невелику кількість компаній.
Ця неосяжність дала шахраям час
зібрати валізи та втекти.
А значить, більше не потрібно займатися бухгалтерією.
Відкриваєте три компанії у Гонконгу, а тоді при виході з банку…
Знаєте, що вони вам дають?
Електронний ключ.
Я не швидко з'ясував, що це таке.
Цей ключ — генератор кодів,
що дозволяє мені, його власнику,
проводити всі транзакції віддалено.
Отже, маючи мільйони в Гонконгу,
частину можна відправити в Сингапур, Дубаї,
Ізраїль, Марокко, Кіпр,
і пересилати по цілому світу цілий день.
Одним кліком.
Розслідування одного рахунку займає в мене рік.
Я програв. З цим не посперечаєшся.
Так, це магія,
але їм було занадто легко заробляти гроші.
Чи не так?
Я пам'ятаю, що тоді я не знав,
що була лазівка в системі
з ПДВ на квоти.
Насправді, я не знав цього,
бо не міг уявити, як щось,
створене з благим наміром, могло стати таким небезпечним.
Історія вчить нас, що не варто недооцінювати зло,
і щойно ви залишаєте лазівку,
знайдуться ті люди, котрі скористаються нею.
Марко Мулі
Деякі творять історію
А деякі її розповідають
Я розповім її за тебе
Гаразд, давай.
Із Бельвіля в Женеву
Через Монако
Але знаєте що
Це нічого не варте
До мене приходили декілька людей
і хотіли написати про мене пісню.
І по приколу я сказав: «Добре, але слова пишу я».
І я написав слова.
Я найкрасивіший брехун
Кличте мене злодієм чи крадієм
Якщо зустрінемось і ви мені сподобаєтеся
Я вас не підведу
Ось так. Я вільний!
Вийшов, щоб веселитись
Вони хотіли мене прикінчити
Та Бог не залишив мене
Ось так. Я вільний!
Вийшов, щоби веселитись
Марко Мулі
Пробачте, пане президенте
Я божевільний
Я робив це заради мами
Марко Мулі
Пане президенте!
Я божевільний
Хочу згаяне я надолужити
На одному місці не затримуюсь
Але знав як бути стильним
Шукатимете — не дзвоніть
Я точно в палаці
Марко Мулі
Пробачте, пане президенте!
Я божевільний
Я робив це заради мами
Дякую.
Він кумедний. Точно божевільний.
Але мені подобається.
Єдина повага, яку я мав до цих шахраїв,
була, можливо, через відчуття певного прийняття,
коли говориш собі,
що ці шахраї завдали тобі такий удар,
що важко встати на ноги.
Згадуючи минуле, я був цілком здатний це зробити.
Але мені забракло розуму.
Хоча я не у в'язниці та не мертвий,
що вже добре.
14 ВЕРЕСНЯ 2010 РОКУ
Я ніколи би не подумав,
що це стане чимось небезпечним.
Це неможливо. Я міг би поклястися в цьому.
Того вечора я був у кафе в 17-му окрузі, грав у «Белот»
з кількома друзями, й одним із них був Марко Мулі.
Ми веселилися, грали в «Белот»,
випивали й таке інше.
Нам подзвонили й сказали: «Самі застрелили».
Я зателефонував декому, сказали: «Суєда вбили біля Порт-Майо».
Я заплакав. Поїхав одразу в Порт-Майо.
Ми не могли близько підійти.
Це було жахливо.
ПОРТ-МАЙО - БЕЛЬВІЛЬ
КОНФЕРЕНЦ-ЦЕНТР
Ми всі поїхали в Порт-Майо і побачили поліцейських, пожежників
і тіло на землі.
Я знав, що це кінець, коли його накрили.
РЕШІТКА А - ЖЕРТВА
Я цього не очікував.
Направду, навіть зараз я не вірю.
Тобто для мене Самі все ще тут.
Навіть якщо його тут більше нема…
Ми знаємо, що його нема, проте…
Давайте зупинимось.
Я люблю його і посилаю йому поцілунок.
Давайте змінимо тему. Я хочу змінити тему.
Чого ви чекаєте?
Ви ж не хочете, щоб я плакав перед вами.
Я дуже гордий хлопець.
Як думаєте, краще бути розумним чи кмітливим?
Думаю, потрібно бути розумним.
Вони кмітливі.
Що це означає?
Коли кмітливий бачить бійку, він приймає в ній участь,
бо вважає, що вибереться з неї.
Розумний — обходить небезпеку.
Самі Суєда в Порт-Майо
вбили двоє чоловіків на мопеді.
Очевидно, ми всі думаємо про значимість
цього вбивства, цього злочину.
Як таке можливо? Як до такого дійшло?
Це сталося через чвари
між людьми, які зібралися навколо цієї величезної суми.
Коли зменшуються прибутки,
які ми зараз оцінюємо в 280 мільйонів євро,
гроші ділять згідно з ролями.
Тобто Суєд скаже: «Мені 200 мільйонів».
Мулі — 60–70.
А Арно Мімран, фінансист, отримає найменшу долю.
Десь 10–15 мільйонів євро.
Якщо спочатку ви узгодили суму,
вам компенсують першу інвестицію,
а ви ж знаєте прибуток цієї інвестиції,
і починаєте трохи ображатися,
бо розумієте, що вам не дають того,
на що ви заслужили.
У цій справі деякі люди деколи
могли бути інформаторами поліції.
Без коментарів.
Без коментарів. Добре?
Пізніше допитали анонімного свідка.
Він стверджував, що Арно Мімран був обурений
і костричився.
Він думав: «Як так?
Ті два барани майже вдесятеро багатші за мене.
Нечувано. Я що пусте місце?».
А ті задоволені. Мають його за ніщо.
І він не зміг із цим змиритись.
І, мабуть, саме тоді виникла ворожість.
ДОПИТ АНОНІМНОГО СВІДКА В СУДІ
Мімран впадає в депресію, програє у азартні ігри величезні гроші.
Він багато заборгував, втративши все через азартні ігри.
Арно пропонує інвестиції на фондовому ринку.
Його репутація створює авторитет.
Арно міг це зробити й взяти гроші у Самі,
бо ніхто не думав, що ті знадобляться йому.
Близькі до жертви підозрюють у цьому вбивстві
Арно Мімрана.
«Фінансист» міг позбутися його,
щоб не повертати борг у 60 мільйонів євро.
Наймані вбивці на мопеді застрелили його з пістолету з глушником.
Біля тіла знайшли 300 000 євро
та каблучку в формі черепа.
Кільце було для його друга, який хотів подарувати його своїй дружині.
АРНО МІМРАН
Тож, яка наша теорія?
Мімран не міг віддати борг,
60 мільйонів, які він позичив у Самі Суєда.
Він думав… Він, можливо, подумав:
«Щоб не повертати гроші Самі Суєду,
треба його прибрати».
Тож перед тим, як цей хлопець поїде до Ізраїлю,
він організовує вигадану зустріч
в останній момент у Порт-Майо
і серед трьох чи чотирьох людей
позначає потрібну людину цим кільцем.
Воно мало допомогти двом кілерам у засідці
ідентифікувати жертву.
Згідно з нашими джерелами, анонімний свідок розповів поліції цінні деталі.
Жадібність заохотила шахраїв знайти
кілерів серед справжніх злочинців.
Арно Мімран…
знайшов би спільників задля вбивства Суєда,
оскільки в той час Самі Суєда підозрювали у вбивстві
Амара Азуґа, або Блакитноокого Амара
за кілька місяців до того.
Кажуть, що Мімран зустрівся
з друзями Блакитноокого Амара, які теж злилися на Суєда.
Спільний мотив. «Твій ворог — мій ворог.
Разом прикінчимо покидька».
Ось і все. Така теорія вбивства.
Це лише покази анонімного свідка.
Якби він мене послухав…
-Ні, облиш… -Ні.
Якби він мене послухав, то був би живий.
Він здурів від грошей.
Якось сказав: «Зі мною нічого не трапиться».
Питаю: «Чому?» А він: «У мене купа грошей. Навіть якщо викрадуть моїх родичів,
я готовий дати десять мільйонів викупу».
Він вважав себе непереможним.
У житті в усіх є своє місце.
Робітник є робітником, злодій — злодієм, головоріз — головорізом, кілер — кілером.
Він хотів стрибати з п'ятого на десяте.
-Ні, зажди. -Ні.
Він збирається…
-Ні, він не міг упоратись. -Що ти верзеш?
Це Самі! Твій друг.
-Він твій друг. -І мій, і твій.
А що мені робити?
-Ти дурний, таке говориш. -Чому він мертвий? Ну ось.
Піду перекурю. Ти мене нервуєш.
Він мертвий, бо вважав себе кимось іншим.
Коли ти такий багатий, треба поводитися тихо.
От так от.
Ви говорили про це з Марко?
Я не мав нагоди з ним поговорити, коли це сталося.
Навіть зараз я з ним це не обговорюю. Я би не наважився говорити про це.
Я не хочу про це розмовляти.
Припиніть ці запитання.
Припиніть. Я вам вже 150 разів сказав.
-Він ваш найкращий друг? -Мені начхати.
Ми домовилися говорити про Марко.
Ви мене дістали запитаннями про CO2 і вбивства.
Хочете говорити про вбивства?
Йдіть у поліцію. У них там ось такі стоси справ.
Мене 10 раз затримували.
Не діставайте мене вбивствами й рештою…
Мені на це начхати.
Мене там не було. Я не знав. Я вже дав свідчення.
Можете піти принести мої свідчення.
Вони там усі в папочках.
Я назву ім'я судді. Я це вже 10 раз казав. Я не хочу повторювати 40 разів.
-Я вам вже казав. -Я не пам'ятаю.
Так, я казав.
Це та багато іншого. Не діставайте мене.
Шахраї не жорстокі.
Вони не носять зброї і не б'ють вас,
не вдаються до насильства.
Вони не знають як.
Але вони можуть звернутися до людей, з якими сиділи,
і сказати: «Слухай,
він позичив стільки-то. Він мені винен. Вибий із нього гроші, й розділимо їх»
Але ви впускаєте головорізів. Головоріз — тварина. Хижак.
Він не ГО чи асоціація. Начувайтеся, якщо покликали його.
Якщо ви його покликали, він уже не піде.
Він у вас вдома й візьме все, що у вас є.
У цій справі вже було багато крові.
Ці мільйони викликали бурхливі заздрощі,
і деякі з багатих шахраїв
досі знають ціну за свою голову.
О так. Це моя дружина. Тихо.
Так, кохана?
Годину тому? Чому?
Що таке?
Не знаю. Вона не казала. А що?
Може, телефон сів.
Я вийду.
Перепрошую. Дочка від 12:00 не відповідає на дзвінки від Сінді.
Ми хвилюємось.
Я хвилювався за Марко, відколи його випустили під денне умовно-дострокове.
Навіть дуже. За нього та його сім'ю.
Він трохи наляканий.
Я в цьому впевнений. Він деколи дивно поводиться.
Довго над чимось роздумує. Видно, що він стурбований.
Він багато думає.
Не думаю, що він був таким раніше.
Колись його ніщо не хвилювало.
Це нормально. У нього ж сім'я. Жінка, яка любить.
Діти, онуки.
Йому би поїхати звідси.
Туди, де його ніхто не знає. Так буде краще.
РОЗМОВА № 221 ВІД 04/19/13 ТИП ДЗВІНКУ: ВИХІДНИЙ
Мулі: «Алло».
Мімран: «Ага».
Мімран: «Ми не постаріємо. Ману нас усіх швидко повбиває».
Мулі: «Цього я й боюсь. Треба піти в поліцію».
Мімран: «Ні, залиши його».
Мулі: «Так, але проблема в мені. Він вб'є мене, а не тебе».
Мімран: «Спочатку тебе?»
Мулі: «Так, він вб'є мене першим,
бо хоче витягнути з тебе гроші. Він знає, що я нічого не дам».
Марко і Арно, вам повідомлення від Ману.
Скоро побачимось.
Тут все сказано.
Тобто ви знаєте хто, де і коли.
Все написано.
Ви знаєте де та знаєте коли.
Це відео
з погрозами.
Ви його бачили. А якщо ви бачили, то й органи теж.
Можете мені пояснити, що там відбувається?
Якби я зняв відео,
мене би зловили, засудили й кинули у в'язницю.
Так. Але що ви хочете? Вони й не таке допускають.
Я не той, хто йде до поліції.
Але проблема не в цьому.
Ніхто тебе не захистить.
Ти один у цьому світі. Зовсім.
І проблеми треба вирішувати по-дорослому.
А це найгірше.
Ти боїшся за своїх дружину, дітей, всіх близьких.
І стаєш іншою людиною.
Тоді Арно Мімран познайомився з італійською телезіркою з Парагваю,
з якою дуже швидко з'їхався.
Відразу кинув дочку Клода Дрея, Анну, яка була в нього шалено закохана.
Вони зустрілись у юності. Він був коханням її життя.
І враз він йде від неї і з'їжджається з цією дівкою.
А потім, на диво,
він влаштував якусь сварку з колишніми свекром і свекрухою.
Власне, з Клодом Дреєм.
Він орендував віллу навпроти вілли сім'ї Дрей в Сен-Тропе,
і відпочивав там із новою пасією.
Він навмисно провокував їх.
Між Арно Мімраном
і сім'єю Дрей зростала ненависть.
Допоки Клод Дрей не вдався до радикального рішення.
Він вийшов на зв'язок із слідчими у справі вуглецю,
і фактично здав колишнього зятя.
ОФІЦІЙНИЙ ПРОТОКОЛ ПОПЕРЕДНЄ РОЗСЛІДУВАННЯ
Він розкидається грошима.
Має багато авто: «роллс-ройс», «ламборджині»…
Купив човен. Літає лише чартерами.
У Франції у нього нема нічого.
Мені відомо, що він і Арно можуть бути причетними до вбивства Самі Суєда
через борг у 700 000 євро.
Звісно, я знав свекра Арно.
Неймовірна людина.
Я знав його, але ми не були друзями.
Він був джентльменом, який мене поважав.
Чув, він погано про мене говорив.
Не знаю, чому.
Проте, думаю, це тому, що я дружив із Арно.
Клод Дрей був принижений.
Його дочку безцеремонно кинув
його неотесаний зять.
Тож Клод Дрей хотів зробити все, що міг, аби помститися Арно Мімрану.
Ставні на вікнах його вілли у Неї не відчиняли з початку тижня.
У вівторок зранку 76-річного Клода Дрея в його помешканні
знайшов мертвим його дворецький.
Його вбили трьома пострілами в шию.
На місці вбивства
слідчі не знайшли жодних ознак боротьби чи влому.
Давайте поговоримо про це. Це нагадує таємницю рожевої кімнати.
Ніхто не входив і не виходив.
-Жовтої кімнати. -Жовтої, рожевої чи зеленої. Не знаю.
Але це було дивно.
Ми, як і всі, дізналися, що він помер у себе вдома
від пострілу в голову, в шию.
Пан Дрей не був головорізом. Він був бізнесменом із грошима.
Він був кимось… Це те саме. Люди не могли з цим змиритися.
Самі, пан Дрей…
Якщо об'єднати всі ці вбивства,
стає очевидним, що в Парижі працює група вбивць,
і ми не можемо їх ідентифікувати.
В пресі повідомляли,
що пан Дрей звернувся за допомогою в державні органи,
зокрема в митницю, щоб допомогли викрити його зятя.
Преса про це писала,
і це переконало сім'ю.
Це не означає,
що ми можемо довести причетність його зятя до вбивства.
Я кидаю його дочку, його вбивають через три роки. У чому я винен?
Три роки по тому. Я не бачив Клода три роки.
Він дідо моїх дітей.
Я був із ним близьким впродовж 15 років. Його застрелили. Це жахливо.
Коли бачите своє ім'я серед імен вбивць у газетах, про що ви думаєте?
Мене дістала поліція.
Якби я когось вбив і мене підозрювали,
я не міг вбити іншу близьку людину — тим паче третю.
Це було би занадто очевидно.
У мене так багато… Так, навіть я себе запитую. Думаю: «Це неможливо».
На похороні він був одним із тих, хто ніс труну його свекра.
До речі, я довго дивилася на це фото.
Я в це не вірю.
Не можу повірити в настільки жахливу річ.
Насправді, я не знаю, як цей хлопець міг порушити
першу заповідь.
Ні, я не проти показати свої шрами.
Без проблем.
Під час замаху на мене
куля пройшла за чотири міліметри від мозку.
Куля ввійшла через носову порожнину тут
і вийшла ось тут.
Інша куля
потрапила в руку й розірвала її.
Ще одна — у кисть,
ось тут шрам.
Ще була
куля ось тут, дві-три кулі в животі,
одна куля в легенях.
Отже, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім. І одна в сідниці.
У моєму тілі було дев'ять куль…
То що?
У грудні 2016 року Домінік Ґез отримав дев'ять куль.
Чудо, що він вижив.
У цій справі він, безперечно, найкраще знав Мімрана і Мулі.
Він дуже близький із ними. У Домініка Ґеза є друзі-злочинці.
Кажуть, він товаришував із певними людьми зі східних околиць Парижу.
Це неправда.
Абсолютна брехня.
Я просто люблю спілкування.
Я ніколи не мав стосунку до організованої злочинності чи злочинців.
Проте це правда, я здатний на бійку,
я крикливий, і…
Я робітник,
той, хто встає зранку на роботу, щоб заробити на хліб для сім'ї.
Коротше, мені приписали хибний образ.
Він не грався з CO2,
тобто він цим не займався.
Коли це все відбувалося, він переважно був ув'язнений.
Але, з іншого боку, дуже дивно бачити його появу,
наче привида.
У кожному вбивстві цієї історії
у будь-який поворотний момент
фігурує Домінік Ґез.
У ніч, коли вбили Самі Суєда, він там був.
У день, коли вдома арештували Арно Мімрана,
слідчі знайшли Ґеза на кухні.
Він — наче водяний знак.
З'являється всюди, проте ні в чому не винен.
В будь-якому разі, як і поліція, ми можемо запитати:
«Хіба Ґезу не забагато відомо?»
ЛЕА ФІОРЕНТІНО АДВОКАТКА ДОМІНІКА ҐЕЗА
У справах про вбивства — цій чи інших,
ми знаходимо зачіпки та маємо з чого почати.
Ми починаємо з гільз чи свідка,
розпізнаємо щось, дивимось записи камер і таке інше.
У випадку з замахом на вбивство пана Ґеза
ми не мали з чого почати. Нічого нема.
Не було знайдено жодної гільзи.
Ніхто не міг впізнати стрілків, хоча це сталося в 16-му окрузі,
поряд із рестораном «Фландрін». Неподалік вокзалу.
У 16-му окрузі люди не звикли до стрілянини.
І ми почали з нічим.
Домінік, у власному розслідуванні ви знайшли винних?
Я не хочу відповідати на це запитання.
Можна подумати, що коли ці хлопці
заробили свої статки, вони втекли, залягли на дно,
поїхали витрачати ці гроші тихенько на пляжі в Коста-Ріці.
Нічого подібного!
Ось тут і почалися проблеми.
Це призвело до жахливих подій.
Хлопці мруть як мухи.
Їх друга вбили в Порт-Майо.
Амара застрелили в барі в Сен-Манде. В Парижі всі були стурбовані.
Люди почали діставати ножі, намагаючись відшукати їх і зарізати.
А вони ходили в хутрі Парижем, світили грошима,
лізли у шоу-бізнес, організовували нечувані бар-міцви.
У цьому всі проблеми із цими хлопцями, фігурантами цієї справи.
Вони не знали, як не висовуватися.
Ось воно. Тато влаштовує невеличке свято сину.
Спокійно.
-Невеличка вечірочка. -Невеличка.
На бар-міцві
ви їсте, п'єте, розважаєтесь і забуваєте все наступного дня.
Та вам не забути запрошених зірок.
Там був Гад Ельмалей, Нікос…
Марко надихнувся…
М. Покора там теж був.
Sexion d’Assaut були, Метр Ґімс там був.
Сіріл Ануна!
Там був…
На бар-міцві Арно та на моїй повсюди були копи. Так.
Їх впізнавали та лишали в спокої.
Байдуже. Вони їли та пили. Вони щасливі. Вони були запрошені.
Пані та панове,
мабуть, тут є ті, кого не запрошували.
Ми їх впізнали. Не хвилюйтесь.
Тут є шпигуни.
Пані та панове, не хвилюйтесь.
За ними повсюди ходять приватні детективи.
На деякі вечірки приходили поліцейські
й стежили за певними людьми.
Але, знову ж таки, вони ніколи…
Поки не було фактів і не розпочалося розслідування,
вони не могли встановити зв'язок між тим,
що відбувалося за лаштунками,
і тим, чому люди із темного світу організованої злочинності
вешталися біля епатажних ділків.
Я не люблю Фаррелла Вільямса.
Кін не створює атмосфери. Я люблю Ейкона.
Buff Daddy — це щось нереальне.
Це все, що ти любиш:
дівчата, вечірки, гроші. Все, як ти любиш.
З ним хочеться відриватися.
Проблема Арно була в тому, що він запрошував лише багатих.
Я запрошував і багатих, і бідних. Чому?
Бо їх треба мішати.
Потрібен кеш і треш.
«Так, гаразд».
Потім приходить бідний і бере торт із твого столу.
Які без цього веселощі?
Ми мусили мати справи з людьми, які дуже звикли до фінансової злочинності
і постійно порушували закон,
та, кінець-кінцем, мали зупинитись.
Ми повинні їх зупиняти, бо вони продовжать це робити.
23 КВІТНЯ 2013 РОКУ
ПАРИЖ - ЄЛИСЕЙСЬКІ ПОЛЯ СЬОГОДНІ ПО ОБІДІ
Я був у клубі «Авіасьйон», де граю в покер.
Я виграв 130 000 євро в покер.
Я пішов додому як завжди. Ліг спати.
Раптом мене будять:
«Тато, там поліція».
Я кажу: «Що? Поліція? Що сталось?»
Вони кажуть: «Мулі, ми все забираємо. Ви знаєте, чому вас заарештовано».
Вони арештували мене в новій квартирі, яку вони нещодавно продали.
«Мулі, ти хизуєшся».
Я втратив усе.
Всі свої речі, куртки, штани, взуття.
Вони все забрали. Мені був кінець. Казочці кінець.
Фільм знято.
Коли вони повісили повідомлення про конфіскацію на двері…
По правді, відчуття, наче ти голий.
Вони забирають твої серце і душу, одяг, усе.
НОВИНИ О ВОСЬМІЙ ҐІЛЬ БУЛЬО
Розпочався суд у справі найбільшої афері століття.
У Парижі судять 12 осіб
за привласнення понад мільярда євро
завдяки махінаціям із податком на вуглець.
Пам'ятаю, як він дзвонив нам по п'ятницях,
щоб бути в курсі своєї справи.
Дуже старанно, скрупульозно, я навів докази
проти нього.
Через 10 хвилин він каже: «Нічого».
А потім раптом
приїжджає журналіст.
Я побачив камеру. Марко хотів дати інтерв'ю.
За офіційними даними, Марко Мулі є ключовим учасником
у плануванні та фінансуванні афери, відмиванні грошей.
Але він применшує свою роль.
Я трохи завинив грошей другу.
Він мені: «Відкрий 2 рахунки — спишу борг». Я відкрив.
Я не шукав ніякого вуглецю.
Вуглець сам прийшов.
Я думав, це кисень для пожежників.
Я згадав цитату Сен-Жуста:
«Суспільне надбання було створено у ролі засобу від соціальних проблем».
Тож, коли ви крадете гроші в держави, ви крадете їх у суспільства.
Неважко підрахувати вартість шахрайства з ПДВ.
Ці гроші можна порахувати ліжками в реанімації, робочим часом лікарів…
Це не абстрактні гроші.
Це гроші, які би пішли на конкретні речі.
Пан Амар говорить мені і вічі:
«Мулі, вам світить вісім років».
Я сміюсь і кажу: «Заждіть. Ще суду не було».
А він: «Я проситиму 10, щоби дали 8».
В кінці судового засідання суддя каже:
«Ми оголосимо вердикт 7 липня».
А я кажу судді:
«Будьте ласкаві, Ваша Честь. Оголосіть у вересні. Я їду в відпустку».
Якщо призначить на 7 липня в 9:00 ранку, це означатиме, що мене посадять.
Вердикт оголосили в липні.
Тобто в період між судом і вердиктом
я був з Арно й рештою.
Ми розмовляли, і він каже: «Нас будуть судити».
«Нічого. Нас не посадять».
І я не хотів казати Арно, що я дуже хвилююсь.
Не хотів казати Арно, бо Арно не був у в'язниці.
Арно потрапить у новий світ.
Він думає, що сяде й вийде за два-три місяці. Та ні.
Я знаю, що я не вийду.
Він не знає, як це.
Тому думає, що вийде сухим із води.
Митна поліція все конфіскувала.
Бачите?
Пусто.
Очевидно, ви не боїтесь в'язниці.
Звісно, боюсь. Він божевільний.
Як не боятися? У мене діти та все інше.
Звісно, я боюсь. А що ви очікуєте?
Він божевільний. Думає, що я не боюся.
Арно Мімрана викликали на засідання присяжних.
Прокурор запросив для нього десять років позбавлення волі.
Хоча Арно Мімран знав, що прокурор запросить
для нього ув'язнення на десять років і арешт у залі суду,
він єдиний прийшов на засідання із сумкою з речами,
щоб почути свій вирок,
знаючи про велику ймовірність ув'язнення
на довгий строк.
Чому він так вчинив?
Якщо ти гравець, ти граєш і програєш, й сплачуєш свої борги.
Ти показуєш своїм дітям,
що відбувши строк
за скоєну дурість, ти береш відповідальність.
Третя причина:
Арно Мімран вчинив так тому,
що не в його правилах
тікати.
Настало сьоме липня.
Напередодні я був із Арно.
Я пішов на суд.
Я пішов на суд почути свій вирок.
Мій телефон розривався, бо я запізнювався.
І я думаю, що це Бог…
Телефон розривався. Я не відповідав.
І приходить СМС:
«Марко, ти отримав вісім років із негайним арештом».
У мене проблема. Я отримав 8 років. Що ще могло статися?
Давай, жонглюй!
Життя — це жонглювання.
Просто жонглювання. Ось що воно таке.
Ви маєте жонглювати грошима, поліцією, головорізами,
жонглювати всім.
Я люблю дивитися на жонглерів. Чому?
Бо вона виконує свою роботу, як і я.
За день до вердикту я отримую повідомлення у вотсапі.
Що я бачу? Фото Марко Мулі
у кареті на вулицях Риму.
Друге фото — він посміхається, вдає, наче відчиняє двері поліцейського авто.
І повідомлення. Один рядок:
«Вирок надто суворий».
І ще повідомлення для мене:
«Я не тікаю.
Я хочу подивитися на все зі сторони. Я раніше цього не робив».
Як він міг поїхати?
Він поїхав, бо сумнівався, що його…
Бо він отримав вирок і його чекав арешт.
На їхньому місці, я би не йшов до суду, щоб мене там заарештували.
Я би поїхав. Накивав п'ятами.
Це добре?
Молодець.
Оце баланс.
Позичиш мені своє тіло.
Так.
Марко міг себе врятувати. Він був у Ізраїлі.
Він повернувся. Він про це думав.
І сказав собі: «Я займався цим не для того, щоб усе так закінчилося».
В день його арешту, він подзвонив мені,
бо його заарештували в Швейцарії,
і швейцарська поліція була жорсткою.
Пам'ятаю, він подзвонив мені на мобільний.
Спитав: «Як ти, Тіті?» Я йому: «Добре».
А він мені: «Кінець. Мене заарештували.
Ось так. Я відсиджу строк. Я не хотів здаватися.
Мене заарештували, але нічого, така ціна.
Привіт, друже
Це я, Марко Нас зловили, брате
Розповім історію про тебе.
-Про мене? -Так, але ти був у в'язниці.
Під час суду наді мною,
була адвокатка, яка палила цигарки
з одним прокурором, який виніс тобі вирок.
Вона каже: «Пане прокурор,
щодо Марко Мулі.
Петиція, підписана в апеляційному суді набагато м'якша, ніж ваш вирок».
А він їй: «Нічого,
це тому, що державний обвинувач у апеляційному суді не єврей.
Їм треба було найняти такого єврея, як я, бо я виношу всім євреям
найжорсткіший вирок».
-І правда. -Вони гарно попрацювали.
Не можна злитися на прокурорів.
Вони вивчили докази і знищили нас.
Лише ті, хто проти нас.
Це прокурори. Це їхня робота.
Я в хороших стосунках із Амаром.
Ми вітаємося, поважаємо одне одного.
-Із Амаром? -Так.
Із Амаром?
Не забувай, що він підняв справи
27-річної давнини.
Мене можна судити за скоєне, але ж не за те, що було 27 років тому.
Я п'яте колесо в цих справах. Хто мозок?
«Ти мозок, ти придумав справу!» Ви сказали це чітко й ясно!
Я п'яте колесо. Йду туди, де медом мазано.
Ви цим скористалися.
-Чим? -Марко, припини.
-Що? -Не скористалися лазівкою?
Давай не будемо про це. Добре?
Ти кусаєш руку, яка тебе годує.
Ти щоразу користувався нею, щоразу зловживав.
Але вони все забрали.
Може, й був час, коли поліція казала: «Шкода, що кінець.
Ми насолоджувалися цією гонитвою».
Але це закінчилось. Залишилися лише спогади.
Але ж ти цього хотів.
Мені потрібні гроші!
Сенс сидіти п'ять років, якщо грошей нема?
Зазвичай ти займаєшся бізнесом, сидиш, виходиш — тебе чекають гроші,
ти насолоджуєшся життям.
Ми лише фігнею займалися. Про що ти говориш?
Вуглець — поганий бізнес, ми розкошували,
повипендрювалися,
нажили купу проблем із головорізами
та й взагалі всюди.
-Із твоєю сім'єю… -Із сім'єю, жінкою, дітьми та рештою.
У всякому разі із Божою допомогою я ніколи знову не сяду.
Я буду все робити прозоро. Вони мене зламали.
Ну, поговоримо про бізнес.
Тепер ми їдемо у в'язницю Санте.
Саме так. Вдень — життя мрії. Вночі — страждання.
Мрії розвіюються.
Знаєте, говорять, що є Бог і диявол.
Як вірите в Бога, то вірите й у диявола. Тепер їдемо до диявола.
Все зупиняється.
Ти потрапляєш у в'язницю, життя зупиняється. Все на паузі.
Наступного ранку навіть не знаєш, чи вийдеш на волю вдень.
Усіляке може статись.
Що чути про Марко Мулі у в'язниці?
Що він мільярдер. Що в нього є гроші, і їм треба теж.
Деякі хлопці добрі,
а інші — злі і хочуть напасти.
Ти ігноруєш хороших, бо вони негідники.
А поганих б'єш, бо треба справити враження.
Але деколи бракне сили.
Я тут. Йду у свій особливий готель на вулиці Санте, 42.
Дякую.
О 15:00 він вирішує…
Радіо Fresnes, добридень.
Сьогодні ми почнемо з фрази, яку ми часто чуємо:
«Відвали». Послухайте. Це все, що ви тут почуєте.
Ми хотіли лише одного — відвалити.
Сподіваюсь, правова система проллє світло на все це і ми дізнаємося правду…
і одного дня Марко Мулі розповість все, що знає,
у всьому зізнається
і виговорить усе, що тримає в собі.
Не важливо, брав він пряму чи опосередковану участь,
думаю, його совість не чиста…
і руки в нього в крові.
Ви казали, Марко — один із найкращих друзів.
Найкращий друг.
Марко Мулі був найкращим другом.
На що ви натякаєте?
Навіть для нього. Його слова чи ваші?
Його.
Ви кажете мені те, що мене дуже засмучує.
Одного разу в Ізраїлі я здавав тест на детекторі брехні.
Із поліцією.
Люди прийшли з детектором брехні. Дізнатися, чи я знаю щось про Самі.
Я пройшов тест.
Потім встав і пішов, як король.
Чому? Бо вони отримали підтвердження, що я казав правду.
І замість того, щоб на це відповідати,
бо це лайно,
бо його слово проти мого. Він сказав, вона сказала…
Кажете, він мій найкращий друг.
Несіть детектор брехні.
І ви взнаєте правду.
Ні, досить мене бісити,
ви розповідаєте якісь жахливі речі.
На цьому я зупинюся, я заберу у вас камеру,
поки ви не принесете детектор брехні.
Я з офіційної служби безпеки,
іспанської антитерористичної поліції.
ХОСЕ АНТОНІО ЛАНДА ПОЛІГРАФОЛОГ
Сім років я пропрацював у американському посольстві в Мадриді.
Потім я поїхав у Тель-Авів, Ізраїль,
в інститут поліграфології.
Добрий день.
Як справи?
Сідайте.
Дякую.
У вас завжди холодні руки.
Це нормально. Я трохи нервую. Я не звик до цього.
Ви будете казати правду на тесті?
Я тут, аби казати правду.
Ні, не так. Так або ні.
Так.
Вам коли-небудь погрожували вбивством?
Так.
Ви боїтесь за своє життя?
Я не можу на це відповісти.
Чи казав вам Самі Суєд, що непокоїться за своє життя?
Ні.
Чи ви причетні будь-яким чином до вбивства Самі Суєда?
Ні.
Чи ви причетні будь-яким чином до спроби вбивства Домініка Ґеза?
Ні.
Ви все ще вважаєте Арно Мімрана своїм другом?
Це запитання не по темі.
Чи плануєте ви ще раз вчинити шахрайство?
Ні.
Так, в'язниця — страшне місце. Це точно.
Але після перегляду серіалів, типу «Втеча з в'язниці»,
вона мене більше не лякає.
Я би одразу сказав «так».
Вийти і мати те, що вони мають, і робити те, що вони.
Навряд чи вони все втратили. Я в це не вірю.
Що ми повернули?
Із 1,6 мільярду?
Я вас прошу.
Може, 200 мільйонів.
Це велика сума.
Так, але різниця…
Різниця залишилась у тих, хто привласнив ці гроші.
Він дав своїй сім'ї дах над головою. Він ніколи не…
Ти погань, Серже.
Матінкою клянусь, ти мерзотний гімнюк.
Хочеш, щоб я розповів, що ти — бомж?
Так, я бомж!
-У мене нема ні копійки. -Ти — бомж.
Нічого нема?
Думаю, буде складно
повернути гроші.
Цікаво, чи тільки ми їх шукаємо.
Я би не хотів бути єдиним, хто їх має. Я би погано спав.
Не тільки з моральних причин.
Я оголошу результати.
-Не на камеру. -Так.
Хай скаже нам правду. Ви не бачите, що він меле дурниці?
Легше, бо мені страшно.
Ну що, почнемо?
Тож…
Я можу кликати вас «Марко»?
Звісно.
Я радий тут бути
і повідомити, що ви сказали правду
на всі поставлені вам важливі для нас запитання.
Я сказав правду?
Уряд Франції не приймає
тестів на детекторі брехні.
Згідно з Хосе Антоніо Ланда, лише деякі треновані особи
здатні обдурити детектор.
Розслідування замаху на вбивство Домініка Ґеза триває.
У липні 2016-го польського маклера Ярослава Клапуцкі засудили
до 7 років ув'язнення під час першого розгляду справи.
Через рік його звільнили згідно з рішенням апеляційного суду.
Йому не висували ніяких додаткових обвинувачень.
Ґреґорі Зауі було засуджено до восьми років у справі з CO2.
Після звільнення до нього звернувся міністр фінансів,
просячи поділитися досвідом фінансових махінацій.
Він не погодився і вступив у Школу Флоран.
Арно Мімрана позбавлено волі з липня 2016 року.
15 квітня 2021-го його звинуватили в причетності до вбивства
Клода Дрея та у вбивстві Самі Суєда організованою групою.
До рішення суду його вважають невинним.
25 червня 2021 року Паризький окружний суд засудив його
до 13 років ув'язнення за причетність
до викрадення та шантажу швейцарського фінансиста.
Арно Мімран подав апеляцію. Відбудеться новий судовий розгляд.
У червні 2021 року Марко Мулі взято під варту
в ході розслідування вбивства Самі Суєда.
Його випустили без обвинувачення.
Розслідування триває.
У справі з CO2 його з Арно Мімраном
та спільниками зобов'язали повернути державі 238 мільйонів євро.
Він не визначився, що робити далі: писати пісні чи працювати інвестиційним радником
Біржа квот на CO2 «БлуНекст»
не оговталась після цієї великомасштабної афери.
Її закрили в грудні 2012 року.
Загалом збитки Франції оцінюються в понад 1,6 мільярди євро
та щонайменше в 6 мільярдів у країнах ЄС.
Присутність осіб, які супроводжують будь-кого у фільмі,
не означає, що вони знали про або брали участь
у будь-якій протиправній діяльності.
Переклад субтитрів: Подвісньова Марія