Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫- מוזיאון זייץ לאומנות אפריקאית עכשווית -‬
‫- קייפטאון 2020 (זמן קורונה) -‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫שלום, מתוקים שלי.‬
‫יכולתם להיות בכל מקום בעולם,‬
‫ובחרתם להיות פה איתי בקייפטאון! כן!‬
‫תשתקו, אנחנו בסגר. מה נראה לכם?‬
‫אי אפשר לטוס לשום מקום. אתם תקועים פה.‬
‫זה בסדר.‬
‫תודה, אנשים שצופים בי מהצד.‬
‫אני אשתדל להתייחס גם אליכם.‬
‫שלום, גברתי. אזור האח"מים.‬
‫שם ירו בלינקולן. כן.‬
‫ביציע.‬
‫אל תחשבו שאתם מוגנים שם.‬ ‫כל אחד יכול לחטוף קליע.‬
‫זה מטורף,‬
‫בגלל הקורונה‬ ‫אני לא יכול לנסוע לשום מקום, וזה מבאס,‬
‫כי אני אוהב לטייל בעולם ו…‬
‫הופעתי בכל רחבי העולם לפני שהמגפה התפרצה.‬
‫ואחד הדברים שהכי מפריעים לי‬
‫זה שאנשים לא מכירים את דרום אפריקה,‬ ‫הם פשוט חושבים…‬
‫אני לא יודע מה אנשים חושבים,‬ ‫אבל שואלים אותי שאלות מוזרות בריאיונות.‬
‫נניח, אני אתראיין,‬ ‫ומישהו ישאל, "איפה היית…‬
‫איפה היית כשנלסון מנדלה‬
‫השתחרר מהכלא?"‬
‫אני כזה, "אילו באת מוכן לריאיון,‬ ‫היית יודע שהייתי אז בן שש".‬
‫הייתי בן שש.‬
‫האמת היא שהייתי עצבני, כי הכול היה סגור.‬
‫הייתי כזה, "אני רוצה לשחק כדורגל".‬
‫"כן, אבל המגרש סגור.‬
‫גם המקום שמוכר גלידה סגור."‬
‫"למה?"‬ ‫"נלסון מנדלה משתחרר."‬
‫"פאק!"‬
‫ככה זה היה.‬
‫שואלים אותי שאלות כאלה,‬ ‫כאילו נלסון מנדלה ואני בני דודים.‬
‫כאילו אני אמור להגיד, "כן, היינו יחד".‬
‫לא, לא הייתי שם.‬
‫אני לא אומר שלא הייתה לנו מודעות פוליטית‬ ‫כשהיינו ילדים.‬
‫הייתה לנו.‬
‫אני זוכר שכשהיינו צעירים,‬ ‫תמיד אמרו לנו לשחרר את נלסון מנדלה.‬
‫אני זוכר שהייתי לחוץ מזה בגיל ארבע.‬
‫אני בן ארבע, אבל חושב,‬ ‫"חייבים לשחרר אותו".‬
‫זה ממש העסיק אותי, אז יום אחד כשהייתי בגן‬
‫החלטתי שאני אגייס את כל הילדים,‬
‫ואנחנו ננסה לשחרר את נלסון מנדלה.‬
‫אז אמרתי, "אנחנו מסרבים ללכת לישון.‬
‫לא נשחק בצעצועים או בלגו‬ ‫עד שנלסון מנדלה יהיה חופשי".‬
‫הגננות נכנסו לפאניקה.‬
‫אמרנו, "לא נאכל…‬
‫עד שנלסון מנדלה יהיה חופשי!"‬
‫אפילו לא ידענו איך מנדלה נראה,‬
‫כי התמונות שלו נאסרו לפרסום מאז שנות ה-60.‬
‫לא ידענו.‬
‫אז הגננות שלפו בחור אקראי מהרחוב‬
‫ואמרו, "הינה נלסון מנדלה".‬
‫היינו כזה, "למה לא אמרת משהו?‬ ‫סתם בזבזנו אנרגיה.‬
‫לא להאמין עליו."‬
‫לא היה לנו אכפת. לא ידענו. היינו ילדים.‬
‫שנת 2020 הייתה שנה מעניינת מאוד.‬
‫שנת 2020 גרמה לי לחשב מסלול מחדש‬
‫ולהתנער מהתפיסה‬ ‫שאמריקה היא המדינה הכי טובה בעולם.‬
‫היא מדשדשת, חבר'ה.‬
‫ב-50 המדינות הפותחות, וגם זה בלחץ.‬
‫היא ברמה של בנגלדש וסרי לנקה.‬
‫מלאווי.‬
‫אתם יודעים, הן צמודות בדירוג.‬
‫לא. כלומר, עכשיו ביידן בשלטון,‬ ‫אבל לא שכחנו את טראמפ.‬
‫היה עידן שלם של טראמפ.‬
‫חשבתי, "טראמפ הוא הדבר הכי מטורף‬ ‫שראיתי כבר הרבה זמן".‬
‫אני זוכר שב-2016,‬
‫היום שבו דונלד טראמפ נבחר לנשיאות,‬ ‫הייתי בניו יורק.‬
‫הגעתי לניו יורק שבוע קודם לכן‬ ‫ופגשתי בחורה,‬
‫אישה נהדרת, היה בינינו חיבור מדהים,‬
‫היינו ממש בקטע, זה היה…‬
‫אתם מכירים את ההרגשה הזאת.‬
‫היא הייתה מדהימה. אחלה חיבור.‬
‫דייט ראשון מוצלח, דייט שני.‬
‫אתם מכירים את ההרגשה. היה כיף.‬
‫ואז יצאנו לדייט רביעי,‬ ‫והיא הזמינה אותי למסיבת בחירות.‬
‫יצא לכם להיות במסיבה כזאת?‬ ‫אצלם מתייחסים לבחירות ברצינות.‬
‫עושים מסיבה‬ ‫וצופים כל היום בסיקור הבחירות בטלוויזיה.‬
‫בדרום אפריקה לא עושים את זה.‬ ‫אנחנו יודעים מי ינצח.‬
‫אנחנו כזה, "ברור, מפלגת קל"א".‬
‫מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי‬ ‫תנצח בבחירות.‬
‫זו מפלגת הרוב? אנחנו לא יודעים.‬
‫כן, אז…‬
‫אני במסיבת הבחירות, אנחנו נהנים,‬
‫זה היה הדייט הרביעי שלנו,‬ ‫והיינו ממש חמים זה על זה.‬
‫חשבתי שנבלה את הלילה יחד.‬
‫אנחנו במסיבה, הכול מדהים.‬
‫אתם יודעים, הדייט זורם. "עוד יין?" "כן."‬
‫הדייט זורם, אתם יודעים.‬
‫בכל אופן, בשלב מסוים מסתמן‬
‫שטראמפ מוביל בבחירות,‬ ‫וכל ניו יורק שוקעת בדיכאון.‬
‫משתרר דיכאון בחדר.‬
‫אני כזה, "שיט".‬
‫בשלב מסוים, טראמפ מנצח בבחירות.‬
‫כולם בחדר מתחילים לבכות.‬
‫לא להזיל דמעה, ממש להתייפח.‬
‫גם הבחורה שאיתי בוכה,‬ ‫ואני כזה, "בסדר, ראיתי מה קרה בבחירות,‬
‫אבל אנחנו עדיין…‬
‫עדיין חוזרים אליי?"‬ ‫והיא אמרה, "לא, קח אותי הביתה".‬
‫הייתי כזה, "טראמפ המניאק הזה גמר אותי!"‬
‫בגלל זה אני כועס על טראמפ,‬ ‫כי בגללו הפסדתי זיון.‬
‫אני לא אוהב את טראמפ.‬
‫הוא אומר דברים מטורפים.‬
‫הוא אמר שהוא לא רוצה‬ ‫שאנשים ממדינות מחורבנות‬
‫יבואו לאמריקה.‬
‫הוא לא רוצה שאנשים ממדינות מחורבנות יבואו.‬
‫הוא רוצה שאנשים מנורווגיה יבואו לאמריקה.‬
‫חשבתי לעצמי,‬ ‫"האיש הזה בחיים לא היה בנורווגיה".‬
‫אין אף אחד בנורווגיה שאומר,‬ ‫"אני צריך לנסוע לאמריקה".‬
‫הייתי בנורווגיה.‬ ‫הלבנים האלה נהנים מהאווירה הלבנה שלהם.‬
‫הם הולכים ברחוב,‬ ‫הם יכולים לטעום את זה באוויר.‬
‫"טעים. שלג וסלמון, אין על זה."‬
‫שלג וסלמון זו ההגדרה של לבנים‬ ‫לגן עדן, אני אומר לכם.‬
‫שום אדם לבן בנורווגיה לא חושב על אמריקה.‬
‫לא מזיז לי.‬
‫אני בן 37,‬
‫ובגיל 37 הבנתי‬ ‫שאני צריך להתאפס על החיים שלי.‬
‫אין ברירה, נכון?‬
‫נניח, לשדרג את הטלפון.‬
‫באיזה יום שלישי אקראי‬ ‫תקפוץ לך הודעה, "לשדרג את מערכת ההפעלה?"‬
‫ואתה כזה…‬
‫"אין צורך. הטלפון שלי בסדר."‬
‫ואז אתה מוריד עוד אפליקציה,‬
‫סתם אפליקציה אקראית, כן?‬
‫והאפליקציה מודיעה,‬ ‫"אני לא עובדת בלי עדכון".‬
‫ואתה כזה, "פאק! חייבים לעדכן".‬ ‫אבל ככה זה בחיים.‬
‫ככה זה בחיים,‬ ‫אתה כל הזמן חייב לשדרג את התוכנה שלך.‬
‫אתה חייב, נכון?‬
‫יש קטע שאני לא מבין:‬ ‫לפעמים אני מדבר עם אנשים,‬
‫מדברים על הפלות, והם מצטטים לי מהתנ"ך,‬
‫ואני כזה, "התנ"ך נכתב לפני 2,000 שנה.‬
‫לא היו אז סנדוויצ'ים או מזגנים".‬
‫לא נראה לי שאפשר לצטט מהתנ"ך ב-2020.‬
‫אתם יודעים לפני כמה זמן התנ"ך נכתב?‬
‫סַפָּרים היו גם עוקרים שיניים.‬
‫הסַפָּר היה עוקר…‬
‫עוקר לאנשים שיניים.‬
‫קולטים כמה זה מטורף לצטט משהו…‬
‫אנשים נצלבו בשם הדבר הזה.‬
‫אתם קולטים כמה זה מטורף?‬
‫כאילו, "כן, אבל משה אמר…"‬ ‫משה חי בתקופה שונה מאוד.‬
‫בתנ"ך כתובים דברים טיפשיים.‬ ‫"ואהבת לרעך כמוך."‬
‫גרתם פעם בבניין דירות?‬
‫אני אמור לאהוב את השכן שלי?‬
‫שיזדיין השכן שלי.‬
‫אני אוהב שקט, והוא תמיד מרעיש. שיזדיין.‬
‫לאהוב את השכן שלי? תעשו לי טובה.‬
‫אז…‬
‫ככה הבנתי שאני צריך לחשב מסלול מחדש.‬
‫זה היה…‬
‫מסע די מורכב. תישארו איתי.‬
‫צפיתי ב"הסנדק". ראיתם את "הסנדק"?‬
‫צפיתי ב"הסנדק" בזמן הסגר.‬
‫אני צופה וחושב, "אלוהים, איזה סרט מדהים".‬
‫אם לא ראיתם את "הסנדק",‬ ‫מרלון ברנדו מגלם את הסנדק ויטו קורליאונה.‬
‫ויטו קורליאונה.‬
‫סרט באורך שלוש שעות…‬
‫ככה הדון מדבר.‬
‫פאקינג שלוש שעות.‬
‫ובשום סצנה אף אחד לא אומר,‬ ‫"סליחה, לא הבנתי מה אמרת.‬
‫אתה ממלמל, גבר.‬
‫הורית לנו להרוג משפחה שלמה,‬
‫ולא קלטנו את הכתובת.‬
‫אנחנו חייבים כתובת. זה רחוב? שדרה?‬
‫מה?‬
‫תניח את החתול ותכתוב את הכתובת".‬
‫אתם יודעים, הוא…‬
‫אני מת על הסרט הזה.‬ ‫צפיתי בכל הסרטים בסדרה.‬
‫כשפרנסיס קופולה צילם את הסרט הזה,‬
‫המאפיה ניסתה לעצור אותו,‬ ‫והוא נאלץ לנהל איתם משא ומתן.‬
‫אחד התנאים שהמאפיה הציבה היה ש…‬
‫אסור להזכיר את המילה "מאפיה" בסרט.‬
‫אם תצפו בסרטים, תראו שהמילה "מאפיה"‬ ‫מופיעה בהם רק פעמיים.‬
‫הסרט יצא לאקרנים בסופו של דבר‬ ‫והיה להיט אדיר.‬
‫כשחברי המאפיה צפו בסרט,‬
‫הם מתו עליו‬
‫ואמרו, "אנחנו צריכים לקחת דוגמה מהסרט".‬
‫זה הדהים אותי.‬
‫כזה, "לעזאזל, גם החיים שלי כאלה?"‬
‫גם החיים שלכם כאלה?‬
‫עד כמה החיים שלכם מוקדשים‬ ‫להגשמת הציפיות של הסביבה?‬
‫אתם מיישרים קו עם מה שאנשים מדמיינים.‬
‫אחרי שכל החוויה הזאת התרחשה במוח שלי,‬ ‫התחלתי לפקפק בדברים.‬
‫למשל, חבר שלי התארס‬ ‫וקנה טבעת אירוסין יקרה,‬
‫ושמחתי בשמחתו, אבל חשבתי,‬ ‫"איך נולד הקטע הזה של טבעת אירוסין?‬
‫איך הדבר הזה נולד?"‬
‫מתברר שזה היה רעיון של חברת "דה בירס".‬
‫זה היה מסע פרסום של "דה בירס".‬
‫בחברה אמרו, "מכירות היהלומים בשפל.‬
‫איך נשכנע אנשים…"‬
‫נניח, אם אתה רוצה‬ ‫שאנשים ישתו יותר קוקה-קולה,‬
‫אתה יוצא במסע פרסום.‬
‫הם רק ניסו למכור יהלומים.‬
‫עברו 100 שנה, ואנחנו עדיין קונים טבעות.‬
‫כל הנשים מסתכלות ואומרות, "צודק…‬
‫אבל אני רוצה את הטבעת שלי".‬
‫אני מבין את זה.‬
‫נניח, אני במסעדה,‬
‫אנשים אוכלים, אני מסתכל בתפריט‬
‫ורואה לובסטר.‬
‫לובסטר הוא הדבר הכי יקר בתפריט.‬
‫תמיד.‬
‫למה?‬
‫הלכתי לחקור את העניין.‬
‫גיליתי שלובסטר היה בעבר אוכל של עבדים.‬
‫ידעתם?‬
‫זה מטורף. לובסטר נחשב באמריקה‬ ‫לאוכל של עבדים ואיכרים,‬
‫ואז העבדים והאיכרים מרדו.‬
‫כל הפועלים אמרו,‬ ‫"נמאס לנו לאכול לובסטר כל יום".‬
‫הם יצאו במחאה אדירה‬ ‫בסגנון "חיי שחורים חשובים".‬
‫אבל אם תשאלו, "על מה אתם נלחמים?"‬
‫הם יגידו,‬ ‫"נמאס לנו מלובסטר! זין על לובסטר!"‬
‫זה היה מטורף. באמת.‬
‫כשתחזרו הביתה הערב,‬ ‫תחפשו בגוגל "מרד הלובסטר".‬
‫לובסטר הפך למשהו שאף אחד לא רצה לאכול.‬
‫ואז נאלצו למתג מחדש את הלובסטר,‬ ‫ולכן לובסטר יקר כל כך.‬
‫אין סיבה אמיתית.‬
‫אתם קולטים?‬
‫המידע הזה מטריף לי את השכל.‬
‫כל מה שקורה בחיים שלי, כן?‬
‫קבעתי לפגוש ידידה, והיא אמרה,‬ ‫"אני אאחר קצת, אני צריכה להתגלח".‬
‫אני כזה, "ממתי נשים מתגלחות?"‬
‫הלכתי לברר מתי נשים התחילו להתגלח.‬
‫ג'ילט.‬
‫נשים לא ראו צורך להתגלח, וגברים לא…‬
‫היינו מזיינים בכיף נשים שעירות.‬
‫זה לא…‬
‫זה לא הזיז לנו עד לפני 100 שנה.‬
‫זה קרה בגלל ג'ילט, כי הגברים יצאו למלחמה,‬
‫והם חשבו, "מי יקנה סכיני גילוח?"‬ ‫ושכנעו נשים להתגלח.‬
‫לנשים לא אכפת.‬
‫ונחשו מה, לגברים לא אכפת‬ ‫אם אתן שעירות או לא.‬
‫הינה דוגמה לאופן שבו גברים חושבים.‬
‫חבר שלי נפצע בתאונת דרכים‬ ‫ולא יוכל ללכת שוב.‬
‫לעולם לא.‬
‫שבועיים אחרי התאונה ביקרנו אותו בביה"ח.‬
‫הוא שכב במיטה.‬
‫שאלנו את הרופא, "מה שלומו? הוא בסדר?"‬
‫הוא אמר, "הוא לא יוכל ללכת שוב".‬
‫ואנחנו כזה, "בסדר, אבל חשוב מכך,‬ ‫האם הוא יוכל ל…"‬
‫הרופא אמר, "כן, הוא יהיה בסדר".‬ ‫ואני כזה, "אז מה הבעיה?‬
‫מה הבעיה פה?‬
‫קדימה, אחי, תתלבש ונלך. מה הקטע?"‬
‫ככה זה גברים. לא אכפת לנו.‬
‫בדיוק, אחי. אתה שותה יין?‬
‫יין אדום?‬
‫יודעים איך כוס היין נולדה? חשבתם על זה?‬
‫תהיתם למה כוס יין נראית ככה,‬ ‫למה יש לה רגל?‬
‫במאה ה-15 היה יצרן זכוכית ונציאני.‬
‫הייננים היו מייצרים יין,‬
‫ואנשים שתו אותו בכמויות. כזה…‬
‫הם שתו…‬
‫פשוט הורידו אותו בשלוק.‬
‫והייננים אמרו, "אנחנו רוצים‬ ‫שאנשים יתענגו על הטעם של היין".‬
‫אז יצרן הזכוכית הוונציאני אמר,‬ ‫"אני אייצר כוס עדינה מאוד,‬
‫כוס שנשברת בקלות,‬ ‫אז צריך להחזיק אותה בזהירות.‬
‫ואם יחזיקו אותה בזהירות, ישתו בזהירות.‬
‫וכשהם ישתו בזהירות, הם יטעמו את היין הנפלא‬ ‫שהשקענו בו כל כך הרבה זמן".‬
‫זו הסיבה שכוס היין קיימת.‬
‫חלקכם חושבים עכשיו,‬ ‫"אני באמת מחזיק אותה בזהירות.‬
‫לא, להחזיק זו לא בעיה. מאוד בזהירות".‬
‫אבל כשמגיע הזמן לשתות, אנחנו הולכים על זה.‬
‫אנחנו שותים בכמויות.‬
‫"זה יום שישי, ויש לי בעיות."‬
‫כן.‬
‫מזמן לא יצא לי לנסוע, אבל כשהסתובבתי בעולם‬
‫למדתי המון על עצמי.‬
‫מה למדתי על עצמי?‬
‫כשיצאתי לסיבוב הופעות באירופה‬ ‫והגעתי לליטא,‬
‫הבנתי שאני לא מסוגל להתמודד‬
‫עם יותר משלושה לבנים עניים בבת אחת.‬
‫שלושה.‬
‫יותר משלושה זה כבר טראומה.‬ ‫אני כזה, "אלוהים!"‬
‫זה עושה לי טראומה. תמיד הייתי…‬
‫כי כשאנחנו חושבים על אירופה,‬ ‫אנחנו חושבים על מדינות עשירות. לא.‬
‫ליטא היא מדינה ענייה.‬
‫ואתה חושב, "חבר'ה…"‬
‫גדלתי בדרום אפריקה בצורה מסוימת.‬
‫בגלל שגדלתי בדרום אפריקה…‬
‫במוח שלי,‬ ‫עוני וסבל היו מזוהים עם צבע עור שחור.‬
‫זה רעיון מטורף, ואני מנסה להתנער גם ממנו.‬
‫אבל כשאני בליטא,‬ ‫יוצא לי לראות אנשים רעבים ברחוב,‬
‫ובמקום לעזור לבן אדם ולתת לו קצת כסף,‬
‫המוח שלי אומר, "אתה לבן. תתאפס על עצמך.‬
‫בחייך, גבר.‬
‫תתאפס על עצמך.‬
‫אם הייתי לבן אפילו קצת כמוך,‬
‫הייתי משתלט על העולם. בחייך!"‬
‫מבינים אותי?‬
‫ככה המוח פועל. המוח הוא דבר מאוד מוזר.‬
‫המוח יוצר‬ ‫חיבורים לא הגיוניים לפעמים, נכון?‬
‫למשל, אם אתה מבלה עם עשרה גייז,‬
‫ואתם עושים חיים,‬ ‫וכל היום הם שותים רק קרם סודה,‬
‫המוח שלך אומר, "גייז אוהבים קרם סודה".‬
‫זה מה שהמוח שלך אומר.‬
‫זה תקוע במוח שלך עכשיו, "גייז וקרם סודה".‬
‫עכשיו אתה בן 60, והנכדים שלך שואלים,‬
‫"סבא, מה אתה יודע על הומוסקסואלים?"‬
‫"הם וקרם סודה ככה.‬
‫הם אוהבים קרם סודה!‬
‫האנשים האלה אוהבים קרם סודה".‬
‫"אתה בטוח, סבא?"‬
‫"כן, מתים על זה.‬
‫פעם, ב-2020,‬ ‫ראיתי אותם שותים קרם סודה כל היום."‬
‫אני זוכר שלפני שפגשתי אנשים לבנים,‬
‫ידעתי עליהם רק דבר אחד:‬ ‫הם לא מסיימים את ארוחת הבוקר שלהם.‬
‫זה הדבר היחיד.‬
‫כי בכל פעם שראיתי לבנים בטלוויזיה,‬ ‫הם לא סיימו את האוכל.‬
‫הילד אמר, "אימא, אני חייב ללכת".‬ ‫ואני כזה, "תגמור מהצלחת!"‬
‫ככה המוח עובד, זה מה שאני אומר לכם.‬
‫וכשהתחלתי ללמוד בבי"ס עם ילדים לבנים,‬ ‫זה הטריף לי את השכל.‬
‫לא האמנתי.‬
‫כל החרא של לבנים… אני זוכר שהיה לי חבר,‬
‫סת' לנגלי, שהיה אוכל כריך טונה.‬
‫כריך טונה.‬
‫לא האמנתי, כי אצלי בבית‬ ‫אכלו טונה רק בחג המולד.‬
‫הילד הזה…‬
‫הפסקה ראשונה, טונה.‬
‫פאק.‬
‫סתם ככה. אפילו לא…‬
‫הוא אפילו לא נהנה מזה במיוחד. סתם ככה.‬
‫הוא אכל טונה סתם ככה ביום שלישי.‬ ‫לא האמנתי.‬
‫זה הטריף לי את השכל,‬ ‫והתחלתי לשאול שאלות טיפשיות.‬
‫לדוגמה, "תגיד, שמרת…‬
‫שמרת את הכריך הזה מאז דצמבר?"‬
‫והוא אמר, "לא, אימא שלי הכינה אותו הבוקר".‬ ‫"הבוקר?"‬
‫"כן." אני כזה, "אלוהים אדירים!‬
‫אז אתה אומר לי שיש טונה בבית שלך כרגע?"‬
‫הוא אמר, "כן". אמרתי, "אני בא אליך".‬
‫אתם יודעים, האנשים האלה…‬
‫אני גר ב…‬
‫בית של 60 מ"ר, והילד הזה גר ב…‬
‫היה לו מגרש כדורסל ומגרש טניס,‬
‫שש חניות. לא האמנתי.‬
‫זה הטריף לי את השכל.‬ ‫אני אצל סת' לנגלי, וההורים שלו אומרים,‬
‫"אתה לא צריך לקרוא לי מר לנגלי".‬
‫אבא שלו אמר, "אתה לא צריך לקרוא לי‬ ‫מר לנגלי. תקרא לי דיוויד".‬
‫אמרתי, "לא, גבר. אני אקרא לך מר לנגלי,‬
‫כי אם אני אקרא לך דיוויד‬ ‫ואימא שלי תשמע אותי,‬
‫היא תתקע בי מבט כזה…"‬
‫"הוא אמר שמותר לי."‬
‫לא מעניין את אימא.‬
‫"אל תדבר ככה למבוגרים!"‬
‫אז אני בבית של סת' לנגלי.‬
‫בחיים לא ראיתי בית כזה גדול,‬ ‫בחיים לא הייתי בבית כזה גדול.‬
‫בית מדהים.‬
‫אנחנו משחקים בפלייסטיישן, הכול סבבה…‬
‫לא בפלייסטיישן. בזמנו שיחקנו בסגה ג'נסיס.‬
‫ובלילה סת' לנגלי אומר לי,‬ ‫"בוא נשחק מחבואים".‬
‫לא האמנתי.‬ ‫לא ידעתי שאפשר לשחק מחבואים בתוך הבית.‬
‫בתוך הבית!‬
‫מחבואים בתוך הבית!‬
‫אתם יודעים, גרתי בבית קטנטן.‬
‫מה זאת אומרת, בתוך הבית?‬ ‫אי אפשר לשחק מחבואים בתוך…‬
‫"אני רואה אותך במטבח, די כבר.‬
‫אין… השתגעת?"‬
‫אני בבית הזה, ואני ממש מתלהב מהבית הזה.‬
‫אני ממש מתלהב לשחק מחבואים,‬
‫ואני רץ להתחבא.‬
‫אין לי מושג לאן אני רץ. הבית הזה ענק.‬
‫הלכתי לאיבוד בבית.‬
‫הלכתי לאיבוד וחשבתי, "מה לעזאזל קורה פה?‬
‫עברו כבר שש שעות, ולא מצאו אותי".‬
‫פשוט התחבאתי, כזה…‬
‫בסוף הם מצאו אותי, אבל רק כי…‬
‫נכון פעם פשוט זכרנו בעל פה מספרי טלפון?‬
‫מצאתי טלפון בבית,‬
‫התקשרתי ואמרתי, "היי, חבר'ה, הלכתי לאיבוד.‬
‫אני כאן, אבל אני לא כאן".‬
‫והם אמרו, "מה יש סביבך?"‬
‫"אני רואה ספרים ופסל של כלב."‬
‫"אתה בחדר העבודה השני."‬
‫"כן. בואו לקחת אותי, בבקשה.‬
‫תוציאו משלחת חיפוש, בבקשה."‬
‫כשהייתי בבית הספר,‬
‫סת' לנגלי היה החבר שלי,‬
‫החבר הכי טוב שלי.‬
‫הוא היה אח.‬
‫כשהסתבכנו בצרות, אימא שלי אמרה,‬
‫"אם סת' לנגלי יקפוץ לאש, גם אתה תקפוץ?"‬
‫אמרתי, "ברור. נראה לך שאשאיר את החבר שלי‬
‫לבד בתוך האש?‬
‫שהוא יישרף לבד? מה פתאום! בחייך".‬
‫פעם סת' לנגלי אמר לי,‬
‫"לויסו, בוא נפוצץ את החרא הזה."‬
‫כשמישהו אומר "החרא הזה",‬ ‫אתה לא חושב שהוא באמת מדבר על חרא.‬
‫לא, הוא אשכרה דיבר על צואה.‬
‫אני כזה, "שיט, זה מטורף.‬ ‫טוב, ספר לי עוד על התוכנית הזאת".‬
‫הוא אמר, "אני מחרבן בתיק הזה כבר שבוע".‬
‫"מה?"‬
‫"אכלתי אוכל עשיר בסיבים.‬
‫הכול יוצא ממני.‬
‫יש לי קקי בתיק."‬
‫"איפה הקקי עכשיו? איפה הוא?"‬
‫"מאחורי בית הספר. הקקי מוכן."‬
‫"בסדר.‬
‫מה אני…‬
‫מה התפקיד שלי?"‬
‫"תקשיב, לויסו,‬
‫אני רוצה שתיקח את התיק עם הקקי,‬
‫תשים נפצים בקקי,‬
‫תצית את הקקי באמצע המגרש‬ ‫שכל הילדים משחקים בו,‬
‫תפוצץ אותו ותהרוס לכולם את היום."‬
‫אמרתי, "כן.‬
‫רעיון מעולה. בוא נלך על זה".‬
‫הבעיה היחידה שלי הייתה‬ ‫שלא ידעתי כמה רחוק אני צריך לעמוד‬
‫כשהקקי מתפוצץ, כדי להתחמק מההדף.‬
‫תזכרו, זה היה ב-96',‬
‫עוד לא עשו את הניסוי הזה‬ ‫ב"מכסחי המיתוסים".‬
‫חלקכם לא מכירים את "מכסחי המיתוסים".‬ ‫זו תוכנית בערוץ "דיסקברי",‬
‫וכל המטרה של התוכנית‬ ‫היא להפריך או לאשש מיתוסים.‬
‫לפעמים מיתוס פיזילוגי,‬
‫לפעמים מיתוס מדעי, לפעמים אפילו סתם ביטוי.‬
‫מכירים את הביטוי, "כמו שור בחנות חרסינה?"‬
‫מכירים את הביטוי?‬
‫באחד הפרקים הכניסו שור לחנות חרסינה,‬
‫והשור לא שבר כלום.‬
‫השור היה כזה, "אני השור הראשון במשפחה שלי‬ ‫שמופיע בטלוויזיה.‬
‫למה שאעשה לנו בושות?‬
‫למה?‬
‫בדיוק נבחרנו לסמל של ה'שיקגו בולס'.‬
‫עכשיו אתם רוצים שנדפוק את זה?"‬
‫זה מטורף. תחפשו את זה בגוגל.‬
‫"מכסחי המיתוסים", שור בחנות חרסינה.‬
‫אז…‬
‫כל המקום מכוסה בקקי.‬
‫אני אומר לכם.‬
‫כולם מכוסים בחרא.‬ ‫כאילו, מכוסים לגמרי בחרא.‬
‫כולם מכוסים בחרא. זה היה מטורף.‬
‫מכוסים בחרא.‬
‫אם כל בית הספר מכוסה בקקי,‬
‫הלימודים נעצרים.‬
‫אי אפשר ללכת לשיעור מתמטיקה כאילו כלום,‬
‫לשיר במקהלה, לשחק רוגבי. הכול נעצר.‬
‫מתקשרים לכל ההורים,‬ ‫"בואו לאסוף את הילד שלכם".‬
‫"למה?"‬ ‫"הוא מכוסה בחרא.‬
‫כולם. גם אני מכוסה בחרא.‬
‫אני מדבר איתכם כשאני מכוסה בחרא."‬
‫אז סילקו אותי ואת סת' לנגלי מבית הספר.‬
‫ערכו חקירה,‬
‫וסילקו אותנו מבית הספר.‬
‫אותי שלחו לבית ספר באת'לון,‬
‫וסת' לנגלי עבר לבי"ס פרטי אחר.‬
‫מכירים את בתי הספר הפרטיים לילדים מופרעים?‬
‫מכירים אותם? יקרים בטירוף.‬
‫בבית הספר אומרים,‬ ‫"הילד שלכם בעייתי, תשלמו לנו הרבה".‬
‫אתם יודעים, "אני לומד בבי"ס פרטי".‬
‫"כן, אבל לא באמת."‬
‫אתם יודעים. אז אותו שלחו לבית ספר כזה,‬
‫ואותי שלחו לבית ספר בריילנדס,‬
‫קהילה עם רוב מוסלמי,‬
‫וזה עולם אחר בשבילי,‬
‫כי שם לא סובלים שטויות.‬ ‫כאילו, זה בית ספר מוסלמי.‬
‫זו לא מדרסה. אני לא יודע אם אתם…‬
‫מי שלא יודע, מדרסה היא בית ספר שבו לומדים‬
‫את תורת האסלאם והקוראן.‬
‫זו לא מדרסה, זה בית ספר‬
‫בשכונה מוסלמית‬
‫שלומדים בו דברים רגילים,‬ ‫כמו מתמטיקה ואנגלית.‬
‫יודעים? זו לא מדרסה.‬
‫אני לא רוצה שיגידו, "למדת במדרסה".‬ ‫לא למדתי ב…‬
‫אני רוצה שיהיה לי סיכוי‬ ‫לרוץ לנשיאות ארה"ב.‬
‫אבל הבנתי כבר בגיל צעיר מאוד‬
‫שתמיד למדתי דברים שונים.‬
‫ובדיעבד, אני חושב שלמדתי הרבה‬
‫מהצורך להסתגל לכל מיני מצבים שונים‬
‫כילד צעיר.‬
‫גרתי בעיר קטנה,‬ ‫למדתי עם ילדים מוסלמים וילדים לבנים,‬
‫אז הייתי מחובר לתרבות של כולם.‬
‫בעיניי זו ההשכלה הכי טובה.‬ ‫למדתי כל כך הרבה בבית הספר הזה.‬
‫נניח, אתם יודעים מה זה איסטינג'ה?‬
‫שמעת על איסטינג'ה?‬
‫הוא יודע. הם יודעים בדיוק על מה אני מדבר.‬
‫איסטינג'ה. במזרח התיכון יש ברז קטן בצד.‬
‫זה בשביל…‬
‫אחרי שמנגבים, שוטפים במים.‬
‫קוראים לזה איסטינג'ה.‬
‫זה נפוץ מאוד במזרח התיכון.‬
‫זה מופיע בקוראן. זה נפוץ מאוד.‬
‫זה מה שעושים.‬
‫לפעמים אפילו משתמשים בבקבוק‬ ‫ושוטפים טוב-טוב.‬
‫אז ביום הראשון שלי בבית הספר…‬
‫זה היום הראשון שלי בלימודים ו…‬
‫אני שואל את המורה, "אפשר ללכת לשירותים?"‬
‫היא אומרת, "כן" ו…‬
‫היא נותנת לי בקבוק,‬ ‫בלי הוראות, בלי מדריך הפעלה, בלי כלום.‬
‫פשוט נותנת לי אותו.‬
‫אני בשירותים, שותה מהבקבוק.‬
‫"זה קצת מלוח, אבל זו חוויה תרבותית חדשה."‬
‫זו לא מדרסה, זה בית ספר,‬ ‫אבל זה בית ספר מטורף, כי…‬
‫בצמוד לבית הספר יש מסגד.‬
‫וכל יום שומעים את קריאת האד'אן מהמסגד.‬
‫שומעים את קריאת האד'אן.‬ ‫אתם יודעים מה זה אד'אן?‬
‫אתם כאלה נצרתיים.‬
‫הוא יודע על מה אני מדבר.‬
‫"נצרתיים" זה כינוי לכופרים.‬
‫בכל אופן…‬
‫מוסלמים חושבים שהבדיחה הזאת קורעת מצחוק!‬
‫הם כזה, "הוא משלנו".‬
‫אבל…‬
‫בצמוד לבית הספר יש מסגד,‬ ‫ושומעים את קריאת האד'אן.‬
‫זו הקריאה לתפילה.‬
‫"אללה אכבר‬
‫אללה אכבר"‬
‫זה… אני מכיר אותה ממש טוב.‬
‫זו הקריאה לתפילה.‬
‫אז אם אתה מוסלמי מאמין‬ ‫ואתה שומע את האד'אן,‬
‫אתה אמור לחדול מכל מה שאתה עושה‬
‫ולהתחיל להתפלל.‬
‫אתה באמצע מבחן.‬
‫הולך לך מעולה.‬
‫מבחן במתמטיקה, הולך לך מעולה.‬
‫אתה שומע את האד'אן, ועוצר.‬
‫אני מבין את זה.‬
‫פעם הלכתי מכות עם ילד בשם ואליד.‬
‫ואליד מפוצץ אותי במכות.‬
‫פתאום שומעים את האד'אן.‬
‫ואליד עוצר.‬
‫מה נראה לכם, שלא פתחתי לו את הצורה?‬
‫זיינתי אותו במכות. קרעתי אותו.‬
‫בעטתי לו בצוואר.‬
‫החטפתי לו מכות רצח.‬
‫ברור שזיינתי אותו. האל שלו עשה לי, "תורך.‬
‫זו ההזדמנות שלך. תחזיר לו מכות".‬
‫אני זוכר שאחרי הפיגוע במגדלי התאומים‬
‫היו אומרים, "המוסלמים רוצים להרוג אותנו!"‬
‫ואני כזה, "מוסלמים? אלה?‬ ‫לא, הם האנשים הכי נחמדים שיש.‬
‫פאהיד רוצה לעשות פיגוע? מה פתאום!‬
‫לא, פאהיד רק רוצה לעשן משהו.‬
‫תנו לו ג'וינט וסמוסה, והוא מסודר.‬
‫אין סיכוי. פאהיד יעשה פיגוע? לא."‬
‫זה היה מוזר, כי לא חשבתי ככה על האסלאם.‬
‫האסלאם לא היה משהו נורא בעיניי.‬
‫אמרתי, "האנשים האלה ידידותיים.‬ ‫אלה אנשים ידידותיים."‬
‫אתם יודעים? התחברתי לתרבות המוסלמית.‬
‫הדבר שאני הכי אוהב באסלאם‬ ‫זה שקוברים אותך מייד.‬
‫אצל המוסלמים, אתה…‬
‫אתה מת בשעה 13:00,‬
‫וב-18:00 אתה כבר בקבר.‬
‫אם אתה מוסלמי, ואתה הולך לבית החולים,‬
‫והרופא אומר, "יש לך 24 שעות לחיות",‬
‫בשעה ה-23 החברים שלך אומרים,‬ ‫"תיכנס לארון המתים, מוחמד.‬
‫אתה עוד שנייה מת. יאללה, תיכנס".‬
‫סיימתי את הלימודים והמשכתי בחיי.‬
‫גם סת' לנגלי המשיך בחייו.‬
‫לפני שלוש שנים, לא מזמן,‬
‫הוא התקשר אליי ואמר, "לויסו, אני מתחתן.‬
‫אני רוצה שתהיה אחד השושבינים שלי".‬
‫אמרתי, "בסדר, סבבה.‬
‫אני נותן לך את ברכתי.‬
‫נשמע טוב. אבל…‬
‫האישה שתתחתן איתה,‬
‫סיפרת לה שפעם…‬
‫פוצצת קקי?"‬
‫הוא אמר, "לא, לויסו.‬
‫האהבה מנצחת הכול, אחי".‬
‫אמרתי, "האהבה לא מנצחת קקי.‬
‫אתה חייב לספר לה.‬
‫היא צריכה להחליט‬ ‫רק אחרי שיש לה את כל המידע".‬
‫הוא אמר, "לא, לויסו.‬ ‫כל זה מאחוריי. זה נגמר.‬
‫אני אדם חדש. הייתי ילד".‬
‫אמרתי, "לא, גבר.‬ ‫אם אתה חושב שלגיטימי לפוצץ קקי,‬
‫משהו דפוק לך בשכל.‬
‫אתה צריך לרדת לשורש העניין‬
‫כדי שתוכל להתקדם בחיים".‬
‫הוא אמר, "לויסו, בחייך, אתה מגזים".‬
‫אמרתי, "אני לא מגזים,‬ ‫אבל אבוא לחתונה, אין בעיה".‬
‫התוכנית הייתה לערוך את מסיבת הרווקים‬ ‫ואז את החתונה בהפרש של שבוע.‬
‫מסיבת רווקים, ואחרי שבוע חתונה.‬
‫סבבה. אני טס מיוהנסבורג,‬
‫כי החתונה ומסיבת הרווקים בקייפטאון.‬ ‫אני מגיע לקייפטאון.‬
‫מעולה.‬
‫אני נוחת ונוסע לבית של אימא שלי.‬
‫הכול נהדר.‬ ‫לא ראיתי את אימא שלי כבר הרבה זמן.‬
‫אנחנו מתעדכנים, הכול נהדר.‬ ‫היא מבשלת לי משהו טעים.‬
‫אני מחליף חולצה, מתיז קצת בושם.‬
‫אני הולך למסיבת הרווקים, יהיה כיף.‬
‫אני מגיע לבית של סת' לנגלי,‬
‫כל החדר מלא בסמים ובטקילה.‬
‫מה הקטע של לבנים וטקילה? בחייכם, חבר'ה!‬
‫טקילה.‬
‫סמים בלי סוף.‬ ‫אני כזה, "חבר'ה, אני לא בקטע.‬
‫אני לא רוצה להשתמש בסמים. לא".‬
‫"לויסו, תפסיק להיות נקבה ותיקח קצת."‬
‫אני כזה, "בסדר, אני מסכים.‬
‫אבל רק משהו שעוד לא יצא לי לנסות".‬
‫הוא אמר, "יש אקסטזי". אמרתי, "כבר ניסיתי".‬
‫"יש…"‬
‫"מה זה?"‬
‫"אסיד."‬
‫אמרתי, "סבבה, אני אנסה".‬
‫אסיד! אני בטריפ של הלייף!‬
‫למי שלא מכיר, אסיד גורם לך להזות,‬
‫אתה רואה דברים שלא קיימים.‬
‫יש לי בקשה.‬
‫אם יש בקהל יצרן אסיד,‬
‫יש לי בקשה אחת.‬
‫אפשר שכולנו נראה את אותם הדברים?‬
‫אנשים אחרים רואים פינגווינים,‬ ‫ואני רואה חזירים.‬
‫חזירים עפים ברחבי החדר. כזה, "מה קורה?"‬
‫"ראיתי חזיר עף". "לא, זה היה פינגווין."‬
‫אני כזה, "לא!"‬
‫עכשיו אנחנו מתווכחים על דברים מטומטמים.‬ ‫זה מטורף.‬
‫ואז הם אומרים, "נזמין Uber.‬
‫כולנו ניסע יחד ב-Uber.‬
‫נזמין אוטו ענק מ-Uber‬ ‫וניסע למסיבת הרווקים".‬
‫אמרתי, "סבבה".‬
‫ה-Uber מגיע, ואני מסטול לגמרי.‬ ‫במוח שלי, זו צוללת.‬
‫אני כזה, "יפהפה.‬
‫אנחנו נוסעים בסטייל.‬
‫אחלה טאץ', סת' לנגלי.‬ ‫אהבתי את הטאץ'. אני מת על זה".‬
‫עכשיו אני ב-Uber‬
‫ואני חושב, "למה אצלי באפליקציה‬ ‫אין אפשרות להזמין צוללת?‬
‫הלבנים שוב מסתירים מאיתנו דברים. למה?"‬
‫חבר'ה, אני מחוק. אני בטריפ מטורף.‬
‫חזירים עפים. אנחנו מגיעים למועדון החשפנות.‬
‫אני לא אוהב מועדוני חשפנות‬ ‫מאותה סיבה ש…‬
‫נכון שלפעמים שאתה יוצא מהעיר,‬
‫נניח, אתה נוסע מקייפטאון לעיר אחרת,‬
‫ובין שתי הערים יש טבע יפהפה?‬
‫אתה יוצא מהעיר ואתה מתלהב מהטבע.‬
‫יש עצים, הרים, פרות,‬ ‫אנטילופות, כל מיני חיות.‬
‫זה יפהפה, והנוף מהמם,‬ ‫והנסיעה לוקחת בערך חמש שעות.‬
‫ב-45 הדקות הראשונות אתה נהנה מהכול,‬ ‫אתה עף על זה.‬
‫ואחרי שעה אתה אומר, "זין על הטבע הזה.‬
‫אני צריך להגיע לדרבן".‬
‫אתה כזה, "אני לא שם זין על הטבע הזה".‬
‫ככה אני מרגיש במועדון חשפנות.‬
‫"ראיתי את הציצים שלך, תעשי משהו אחר.‬
‫תעשי ג'אגלינג, משהו.‬
‫קחי שני כדורים, קחי בקבוקים,‬ ‫ותתחילי לעשות ג'אגלינג.‬
‫הציצים שלך כבר לא מרשימים אותי."‬
‫ככה אני מרגיש.‬
‫בכל אופן, אני מסטול לגמרי,‬
‫וכשהחשפניות הולכות על הבמה, בראש שלי…‬
‫הן נראות כמו חזירות.‬
‫אני חושב, "צלע חזיר מספר אחת,‬ ‫צלע חזיר מספר שתיים, צלע חזיר…"‬
‫הן רוקדות בכל מקום.‬
‫בשלב מסוים פרץ ויכוח.‬
‫אני לא יודע בדיוק מה קרה.‬ ‫איזה בחור שישב לידנו עם החברים שלו‬
‫התחיל לצעוק על חשפנית.‬
‫אני מנסה להגן על החשפנית ואומר, "היי, גבר!‬
‫תפסיק לצעוק על החזירה הזאת!"‬
‫היא אומרת, "למי אתה קורא חזירה?"‬
‫היא מתחרפנת.‬
‫"למי קראת חזירה?"‬ ‫היא קוראת למאבטח, הוא מעיף אותי.‬
‫אני כזה, "לא, אני מסטול.‬
‫אתה נראה כמו דולפין".‬
‫מעיפים אותי מהמועדון, ואני יושב בחוץ,‬ ‫ומעיפים גם את הבחור השני.‬
‫עכשיו אני והבחור הזה עומדים בחוץ,‬ ‫והוא רוצה ללכת מכות.‬
‫אני לא רוצה ללכת איתו מכות,‬
‫כי אני בן 37.‬
‫אם הוא ידפוק לי מרפק בעין,‬ ‫ייקח לי חצי שנה להחלים.‬
‫אתם יודעים? כשאתה זקן וחוטף אגרוף,‬ ‫יש לך פנס בעין חצי שנה.‬
‫אתם יודעים כמה זה טיפשי?‬ ‫או שאתה חוטף בעיטה…‬
‫חצי שנה. אני לא צריך את החרא הזה.‬
‫חוץ מזה, אני פשוט לא אוהב את הקטע הזה‬ ‫שגבר צריך להיות קשוח כל הזמן.‬
‫כי נשים… אתם יודעים, נשים דפוקות…‬
‫אני מתקשר לחברה, "היי, מה את עושה?"‬
‫"היום אני אשתה שמפניה ואבכה."‬
‫"מה?"‬
‫"אני פשוט אישאר בבית, אשתה שמפניה ואבכה."‬ ‫ואני כזה, "גם אני רוצה לעשות את זה.‬
‫אני רוצה לשתות שמפניה ולבכות".‬
‫למה רק לכן מותר לשתות שמפניה ולבכות?‬
‫גם אני רוצה לשתות שמפניה ולבכות. למה?‬
‫אז אני מקנא בכן על זה.‬
‫אתן יכולות לומר, "אני אשב פה ו…"‬
‫גברים אמורים להיות קשוחים כל הזמן.‬
‫ואני כזה, "לא, אני לא רוצה‬ ‫להיות קשוח כל הזמן, זה מתיש".‬
‫הבחור הזה רוצה ללכת מכות, הוא רוצה‬ ‫שאהיה קשוח ואעמוד על שלי, ואני כזה…‬
‫"אני לא קשור לזה, באמת."‬
‫הוא מנסה להתגרות בי, "אימא שלך זונה!"‬
‫אמרתי, "אימא שלי בת 60,‬ ‫אין סיכוי שהיא זונה.‬
‫אימא שלי לא סובלת אפילו רוח קרירה‬ ‫מחלון סדוק.‬
‫אין סיכוי שהיא עומדת‬ ‫בשולי הכביש באמצע הלילה בחצאית מיני‬
‫ומשדלת לקוחות.‬
‫אני לא נעלב‬ ‫כי לעלבונות שלך אין אחיזה במציאות".‬
‫הבחור מתחיל להתחרפן.‬ ‫הוא צורח, "לך תזדיין! זיינתי את אימא שלך".‬
‫"עזוב אותך מאימא שלי.‬ ‫תקשיב, אתה גבר חתיך בן 30.‬
‫אתה יכול להשיג מישהי שווה פי אלף.‬
‫מבחינתי, אימא שלי שיחקה אותה.‬
‫בא לי ללכת הביתה ולתת לה כיף".‬
‫זה מטורף.‬
‫הבחור הזה עדיין מנסה ללכת מכות.‬ ‫אני כזה, "אחי, רד מזה".‬
‫הוא מתנפל עליי,‬ ‫החברים שלו יוצאים ומתחילים להרביץ לי,‬
‫ואני שוכב על הקרקע.‬
‫וברגע שהחברים שלי יוצאים מהמועדון,‬ ‫הם בורחים.‬
‫ואז החברים הלבנים שלי אמרו,‬ ‫"בוא נתקשר למשטרה!"‬
‫וכל כך קינאתי באנשים לבנים‬ ‫ובקשר שלהם עם המשטרה.‬
‫הייתי כזה, "שיט, לא להאמין".‬
‫להתקשר למשטרה זה לא הדבר הראשון‬ ‫ששחורים חושבים עליו.‬
‫זה הדבר החמישי או השישי.‬
‫שחורים חושבים קודם כול,‬
‫"יש לי בן דוד שיכול להרוג את הבן זונה הזה?‬
‫יש לי בן דוד שיסכים לחזור לכלא בשבילי?‬
‫מי מבני הדודים שלי אוהב אותי מספיק‬
‫כדי להרוג את הבן זונה הזה‬ ‫ולשבת בכלא עוד 18 שנה למעני, למען האהבה?"‬
‫זה הדבר הראשון ששחורים חושבים עליו.‬
‫אז אני עומד מחוץ למועדון‬ ‫אחרי שהם פוצצו אותי, ואני…‬
‫האף שלי מדמם, החולצה שלי קרועה.‬ ‫אני כזה, "אני צריך ללכת הביתה".‬
‫"לויסו, בחייך, עדיין מוקדם.‬ ‫אל תהיה כזה נקבה."‬
‫גברים הם… נשים, אני רוצה שתדעו,‬
‫גברים הם מטומטמים.‬
‫בחור שהכרת מגיל 12 עד גיל 18‬
‫יכול לשכנע אותך לעשות הכול.‬
‫ראיתם פעם בחור פוגש חבר מהתיכון?‬
‫הוא כזה, "אח שלי!"‬
‫"זו ישיבת דירקטוריון."‬
‫"כן, אבל זה אח שלי!‬
‫זה אח שלי!"‬
‫אתם יודעים?‬
‫הוא יכול לשכנע אותך לעשות הכול. אתה כזה…‬
‫זה מטורף. אז הוא אומר,‬ ‫"לויסו, אל תהיה נקבה. בוא נלך!"‬
‫אני כזה, "יאללה, בסדר. לאן הולכים?"‬
‫"חבר שלי גר לא רחוק מכאן, יש לו גראס.‬
‫תחליף בגדים ונלך למסיבה אחרת, אחי."‬
‫אמרתי, "פאק. סבבה, בוא נלך".‬
‫אנחנו מגיעים לשם ו…‬ ‫לא הייתי צריך לעשן את הגראס הזה.‬
‫עישנתם פעם… היי, חבר'ה.‬
‫מכירים את הבחורים עם הזקן הארוך‬ ‫שיש בקייפטאון?‬
‫מכירים את ההיפסטרים האלה?‬ ‫אל תעשנו את הגראס שלהם.‬
‫זה ידפוק לכם את הראש.‬ ‫מכירים אותם? אלה שעושים עניין מקפה.‬
‫אל תעשנו את החומר שלהם.‬
‫הבחור הזה אמר,‬ ‫"לויסו, אחי. נעים להכיר, אחי.‬
‫הייתי באתיופיה, אחי, במקדשי לליבלה,‬ ‫למדתי על קפה".‬
‫אני כזה, "תמצא עבודה אמיתית".‬
‫עישנתי מהחומר שלו. יצא לכם לעשן חומר כזה?‬
‫אתה צריך ללכת לשירותים‬ ‫ולהסתכל על הפנים שלך.‬
‫הגראס אומר, "מהר, לך תסתכל על עצמך במראה".‬
‫וכשאתה מגיע למראה,‬ ‫המוח שלך אומר, "תתנהג נורמלי".‬
‫אתה כזה, "בסדר, כשאני אגיע לשם,‬ ‫אני אתנהג נורמלי".‬
‫זה הגראס.‬
‫אז עישנתי את הגראס הזה,‬
‫ואני כזה, "זה מטורף". אני מסטול לגמרי.‬
‫אבל אנחנו הולכים למסיבה הבאה.‬
‫בסדר. הגענו למסיבה הבאה.‬
‫היא הייתה בקומה 17.‬
‫הייתם פעם במעלית שנכנסים אליה מצד אחד,‬ ‫אבל יוצאים מהצד השני?‬
‫אנחנו מסטולים, אחי. אנחנו מסטולים מהתחת.‬
‫נכנסנו מהצד הזה,‬ ‫אנחנו רוצים לצאת מהצד הזה.‬
‫כולנו מחכים שהצד הזה ייפתח,‬ ‫והוא לא נפתח, ואנחנו כזה…‬
‫מהצד השני אנשים נכנסים ויוצאים.‬
‫אבל אנחנו לא שומעים כלום.‬
‫בסופו של דבר מישהו נוגע לי בכתף‬ ‫ושואל, "היי, אתם בסדר?"‬
‫אני מסתובב, "איך לעזאזל נכנסת…"‬
‫הוא מבולבל, אני מבולבל.‬ ‫אין לי מושג מה קורה.‬
‫אז המעלית מגיעה לקומה 17, הדלתות נפתחות…‬
‫מסיבה נהדרת.‬
‫זו מסיבה נהדרת.‬
‫ברגע שאני יוצא מהמעלית, אני מסתכל סביבי‬ ‫ומבין שאני השחור היחיד במסיבה.‬
‫אתם יודעים מה קורה‬ ‫כשיש רק שחור אחד במסיבה?‬
‫הוא הופך מפלייבור פלייב לנלסון מנדלה‬ ‫בשנייה אחת.‬
‫"מה קורה, גבר?"‬
‫הופך ל"שלום רב לכולם.‬
‫זו סביבה מסוכנת מאוד.‬
‫לא משנה מה יקרה, יאשימו אותי.‬
‫אני אעמוד בפינה ואתנהג יפה.‬
‫אתנהג יפה ואעמוד שם בפינה."‬
‫ככה אתה מתנהג. אתה פשוט יודע.‬ ‫אם כוס נעלמת, כולם מסתכלים עליך.‬
‫"היי! גם אני באתי לעשות חיים, בן זונה."‬
‫אז עכשיו סת' לנגלי אומר, "היי, לויסו,‬
‫אני הולך לבר להביא לנו שתייה.‬
‫תמצא לנו כיסאות".‬
‫אמרתי, "סבבה, אני אלך למצוא לנו כיסאות".‬
‫אני מסתכל מסביב. אני לא מוצא כיסאות.‬
‫הוא חוזר עם השתייה,‬
‫הוא מתעצבן, "לויסו, איפה הכיסאות?"‬
‫"סת', לא מצאתי…‬
‫לא מצאתי כיסאות. סליחה."‬
‫בשלב הזה רוקדות לידנו שמונה נשים לבנות‬
‫בלי קצב. בלי שום קצב.‬
‫אפס קצב.‬
‫זה סטראוטיפ מוזר מבחינתי.‬
‫לפעמים סטראוטיפים הם מוזרים, לא הגיוניים.‬ ‫אנחנו צריכים לנפץ את הסטראוטיפים האלה.‬
‫נניח, הסטראוטיפ שלבנים לא יודעים לרקוד,‬
‫הסטראוטיפ ששחורים לא יודעים לשחות.‬
‫זה לא הגיוני. אין לנו נטייה גנטית‬ ‫שמכתיבה את הדברים האלה, מבינים?‬
‫אז כשאני שומע לבנים אומרים,‬ ‫"הייתי מת לדעת לרקוד",‬
‫אני אומר לו, "יודע מה? זה בסדר.‬
‫גם אם לא תדע לרקוד, לא תמות".‬
‫אבל כשאני שומע שחורים אומרים,‬ ‫"הייתי מת לדעת לשחות",‬
‫אני כזה, "כן, זאת בעיה. זאת סכנה…"‬
‫זה…‬
‫זאת סכנת נפשות.‬
‫אתה צריך לטפל בזה.‬
‫הסטראוטיפים האלה לא הגיוניים.‬
‫אז שמונה הנשים הלבנות האלה רוקדות בלי קצב.‬
‫קודם כול, אני לא הולך לצחוק על לבנים‬ ‫כי הם לא מסוגלים לרקוד,‬
‫ולא לעזור להם.‬
‫אנחנו מנסים לבנות כאן מדינה, אז אני אעזור.‬
‫לבנים…‬
‫בכל שיר…‬
‫יש הרבה כלי נגינה‬ ‫שאפשר לרקוד לפי הקצב שלהם.‬
‫תבחרו אחד!‬
‫פשוט תבחרו אחד.‬ ‫תבחרו כלי אחד ותתחייבו אליו.‬
‫אם אתם אומרים,‬ ‫"היי, התחייבתי לפסנתר מההתחלה",‬
‫תבחרו בו מההתחלה עד הסוף.‬
‫אל תגידו באמצע השיר,‬ ‫"בעצם, הבס נשמע מדהים".‬
‫תשכחו מהבס! תתחייבו לפסנתר.‬
‫ככה אתם מאבדים את הקצב.‬ ‫באמצע השיר אתם פתאום לא בקצב.‬
‫יצא לי לרקוד עם לבנים‬ ‫ולשאול, "מה זה, רמיקס?‬
‫הם מקשיבים למוזיקה אחרת? מה נסגר?"‬
‫בכל אופן, הנשים האלה רוקדות,‬
‫ולידן יש שמונה כיסאות.‬
‫סת' לנגלי ניגש לשם, ועל הכיסאות יש תיקים.‬
‫הוא ניגש לשם, לוקח את התיקים‬ ‫ושואל, "אלה התיקים שלכן?"‬
‫"כן."‬
‫הוא שואל, "אני יכול לשים את התיקים‬ ‫על שני כיסאות, ולקחת את השאר?"‬
‫הן אומרות, "כן".‬
‫הוא לוקח את הכיסאות, מביא אותם,‬
‫מסתכל עליי ושואל,‬ ‫"לויסו, למה לא עשית את זה?"‬
‫אני שואל, "את מה?" הוא אומר, "את זה".‬
‫אני כזה, "אתה רוצה שאני, השחור היחיד כאן,‬
‫אגש לשמונה נשים לבנות‬ ‫ואקח את התיקים שלהן? אתה דפוק?‬
‫אתה לא מתחשב בבריאות שלי.‬
‫זה… לא!"‬
‫הוא אומר, "למה הכול קשור אצלך לגזע?"‬
‫אמרתי, "אתה חושב שלא ראיתי את הכיסאות?‬
‫אתה טועה. ראיתי את הכיסאות,‬ ‫אבל האפשרות הזאת לא עלתה על דעתי".‬
‫אפילו ברק אובמה‬ ‫לא היה חושב על האפשרות הזאת.‬
‫שום שחור לא ניגש…‬ ‫אנחנו יודעים איך אנחנו נתפסים בחברה.‬
‫בראש שלנו זה כזה,‬ ‫"צוות ימ"מ ישתלשל מהתקרה".‬
‫אתה דפוק? אין מצב.‬
‫אז אני מנסה להסביר,‬ ‫"אין שום סיכוי שהייתי עושה את זה".‬
‫"לא, לויסו.‬
‫הכול קשור אצלך לגזע."‬
‫אמרתי, "כן, כי אני חי בעולם".‬
‫זה היה מוזר.‬ ‫חשבתי, "איך הוא לא מבין את זה?‬
‫איך החבר שלי לא מבין‬ ‫שהעולם מתייחס אלינו אחרת?"‬
‫קשה להסביר פריבילגיה לבנה,‬
‫בייחוד לאנשים לבנים.‬
‫או לחדר מלא באנשים. לא כולם מבינים את זה.‬
‫אבל אני אנסה.‬ ‫זה הניסיון שלי להסביר פריבילגיה לבנה.‬
‫פריבילגיה לבנה זה להקים להקה‬ ‫ולקרוא לה "הקילרס", "הרוצחים".‬
‫וכולם אומרים, "כן, זו להקה נהדרת."‬
‫ואז בטקס הגראמי…‬ ‫אם הייתה להקה שחורה בשם "הרוצחים",‬
‫אין סיכוי שבעולם‬ ‫שהיא הייתה מופיעה בטקס הגראמי.‬
‫להקות שחורות‬ ‫צריכות לחשוב על שמות יצירתיים.‬
‫"איך נקרא לעצמנו?"‬
‫"אדמה, רוח ואש."‬
‫"מה זאת אומרת?"‬ ‫"כן, 'הרוצחים' לא מתאים לנו.‬
‫שם כמו 'הרוצחים' יגביל אותנו."‬
‫אז אני מסטול,‬ ‫אני עדיין מסטול, והוא מתווכח איתי על גזע,‬
‫ואני כזה, "אין לי כוח לריב,‬ ‫אתה מוריד לי את הסטלה. אני הולך.‬
‫נתראה בחתונה". אני יוצא.‬
‫ואז אני הולך למקדונלד'ס.‬
‫אני הולך למקדונלד'ס‬
‫כי הם פתוחים 24 שעות ביממה, ‬ ‫ואני יכול לשבת שם‬
‫עד שהסטלה תעבור, כי אני לא רוצה‬ ‫לחזור הביתה מסטול. זה מבאס.‬
‫כבר יצא לי לעשות את זה.‬ ‫אתה חוזר הביתה מסטול מהתחת,‬
‫ואתה שוכח מה הקוד של האזעקה.‬
‫האזעקה מתחילה לצפצף.‬
‫במקום לנסות לכבות את האזעקה, מה אתה עושה?‬
‫רוקד לצלילי האזעקה.‬
‫אימא שלך מתעוררת,‬
‫"מה אתה עושה?"‬ ‫אתה כזה, "את לא שומעת את זה?"‬
‫בגלל זה אני לא חוזר הביתה מסטול.‬
‫בסופו של דבר הגעתי הביתה.‬
‫הזמנתי Uber…‬
‫אבל אני כזה, "באתי לכאן בסטייל.‬
‫אני אזמין צוללת".‬
‫אני מנסה להזמין צוללת, "אה, זה לא זמין".‬
‫אז אני מזמין מ-Uber אוטו רגיל.‬ ‫"אוטו רגיל, בסדר.‬
‫נסתפק בזה."‬
‫ואז ה-Uber מגיע,‬ ‫ואני אומר לנהג, "היי, אחי,‬
‫שמתי לב שאצלי באפליקציה…‬
‫אין אפשרות…‬
‫איך אני מזמין צוללת‬
‫לבוא לאסוף אותי?"‬
‫הבחור אומר…‬
‫הוא מסתכל עליי ואומר בלי למצמץ,‬ ‫"פשוט תשדרג את התוכנה שלך".‬
‫ואני אומר, "בסדר".‬
‫אני אומר, "בסדר, סבבה".‬
‫אז אני נוסע הביתה, וכשאני מגיע,‬ ‫אימא שלי מתכוננת ללכת לכנסייה.‬
‫היא מתעוררת ומתחילה להכין את האוכל‬ ‫שהיא תבשל אחרי הכנסייה.‬
‫היא קמה מוקדם בטירוף.‬ ‫אז אני מגיע הביתה בסביבות שש בבוקר,‬
‫ואימא שלי שם, והיא מסתכלת עליי,‬
‫"איפה החולצה שלבשת?"‬
‫ואני כזה, "שיט. לא הכנתי סיפור".‬
‫"הייתי אצל סת' לנגלי, ונפלה עליי פיצה.‬
‫הייתי חייב להחליף חולצה."‬
‫"מה קרה לך בעין ובאף? למה יורד לך דם?"‬
‫אמרתי, "החלקתי ונפלתי".‬
‫לא יכולתי לומר לה את האמת, "הלכתי מכות‬ ‫עם מישהו שאמר שהוא עשה איתך סקס.‬
‫אז אם כבר, אני צריך לשאול אותך מה קורה.‬
‫את חייבת לי הסברים".‬
‫אני לא יכול, אני חייב לדבוק בסיפור שלי.‬
‫"פיצה. נשפכה לי פיצה על כל החזה.‬
‫נשפכה עליי פיצה,‬
‫והחלקתי ונפלתי."‬
‫והיא מסתכלת עליי, היא חותכת גזר ועושה כזה…‬
‫אתם יודעים, "בסדר.‬
‫ספר לי עוד". ואני כזה, "כן, את יודעת,‬ ‫החזקתי את הפיצה, ואז…"‬
‫ככה שחורים מקשיבים ללבנים‬ ‫כשהם מספרים להם על ההיסטוריה.‬
‫"בסדר, ספרו לנו עוד.‬
‫בסדר, יצאתם לחקור ארצות.‬
‫חקר ארצות, בסדר.‬
‫בסדר. היינו מתורבתים. בסדר.‬
‫פראים? בסדר."‬
‫זה מטורף.‬
‫כשעברתי לבריטניה,‬
‫כשהתחלתי לבקר בבריטניה לפני חמש שנים,‬
‫נכנסתי לאפליקציה שנקראת באמבל ו…‬
‫הכרתי אנשים באינטרנט, וזה מגניב,‬
‫והכרתי ספרדייה אחת, אישה נהדרת.‬
‫הסתמסנו, ובסופו של דבר נפגשנו.‬
‫וכשנפגשנו,‬
‫יצאנו לדייט.‬
‫לא דייט גרוע, לא דייט מעולה. סתם דייט.‬
‫אתם יודעים איך זה בדייטים, אתה מנסה…‬
‫כולם לחוצים בהתחלה, ולאט-לאט משתחררים.‬
‫בשלב מסוים, היא אמרה לי שהיא מגרנדה.‬
‫אמרתי, "אני מכיר קצת‬ ‫את ההיסטוריה של גרנדה".‬
‫ואני אומר לה,‬ ‫"גרנדה היא המקום האחרון שבו המורים‬
‫נלחמו בספרדים בפעם האחרונה על עצמאות ספרד,‬
‫וככה ספרד שוחררה".‬
‫והיא אמרה, "על מה אתה מדבר?"‬
‫אמרתי, "שחורים שלטו בספרד במשך 700 שנה".‬
‫"מה זאת אומרת?"‬ ‫היא מעולם לא שמעה על זה.‬
‫היא שמעה את זה בפעם הראשונה.‬ ‫קצת כמו חלק מכם.‬
‫זה היה מטורף. ניסיתי להסביר לה.‬ ‫"מתי זה קרה?"‬
‫אמרתי לה, "מהמאה השביעית עד המאה ה-14‬ ‫ספרד נקראה אל-אנדלוס".‬
‫והיא לא האמינה לי. היא קראה לי שקרן.‬
‫אמרתי, "מה נסגר?"‬
‫למה לי לשקר על זה?‬ ‫אני לא מורה להיסטוריה, לא אכפת לי.‬
‫אם הייתי יודע שאני אפסיד זיון בגלל זה,‬ ‫הייתי שומר את המידע לעצמי.‬
‫אני לא מנסה… לא אכפת לי.‬
‫ואז חשבתי לעצמי,‬ ‫"למה עובדה היסטורית הכעיסה אותה?"‬
‫ואז הבנתי שכל החיים שלהם‬ ‫אמרו ללבנים שהם נתנו לנו הכול.‬
‫זו המשמעות של להיות לבן.‬
‫אתה מסתובב ואומר, "רמקולים, כן, זה אני.‬
‫גלידה. זה בזכותנו, על לא דבר.‬
‫נרות! גם בזכותנו. על לא דבר".‬
‫בכל אופן, יש לי חבר הודי בשם רבין.‬
‫התקשרתי לרבין ואמרתי, "היי, אני אאחר קצת.‬
‫היה לי שיעור יוגה ארוך היום.‬
‫חכה קצת, אני כבר מגיע".‬
‫הוא אמר, "לויסו, יוגה? זה קטע של לבנים".‬
‫אמרתי, "לא, רבין. אתה הודי, זה הקטע שלך!‬
‫יוגה זה שלך. אל תיתן ללבנים לעבוד עליך!‬
‫זה שלך!"‬
‫האמת היא שחלק מהפיתוחים הגדולים ביותר‬ ‫של האנושות לא הגיעו מאנשים לבנים.‬
‫הכותבים הראשונים לא היו לבנים,‬
‫האסטרולוגים הראשונים לא היו לבנים,‬
‫המתמטיקאים הראשונים לא היו לבנים.‬
‫אפילו הטכנולוגיה שהעניקה ללבנים‬ ‫את היתרון הכי גדול ב-500 השנים האחרונות,‬
‫אבק שריפה,‬
‫לא הומצאה על ידי לבנים.‬
‫הסינים המציאו את אבק השריפה,‬
‫וכשהם המציאו אותו,‬
‫הם השתמשו בו לזיקוקים ולפיצוץ קקי,‬ ‫כמו בני תרבות.‬
‫אני חושב שאנחנו צריכים…‬
‫שחורים, אתם צריכים‬ ‫להתנער מהמחשבה שאתם נחותים,‬
‫כי אתם יכולים לחיות את החיים שלכם‬ ‫במחשבה שמעולם לא תרמתם.‬
‫כי אתם יכולים…‬
‫אתם יכולים לחיות את החיים שלכם‬ ‫במחשבה שמעולם לא תרמתם לתרבות האנושית,‬
‫וזה לא נכון.‬
‫כולם תרמו בתקופות שונות.‬
‫לבנים, אתם צריכים‬ ‫להתנער מהמחשבה שאתם עליונים,‬
‫ואני אומר את זה כבדרך אגב, כאילו זה קל,‬
‫וזה ממש לא קל.‬
‫זו עבודה קשה.‬ ‫צריך להתאמץ, צריך לרצות לעשות את זה.‬
‫ההשראה הכי גדולה שלי לניפוץ מוסכמות‬ ‫היא אימא שלי.‬
‫אימא שלי נולדה ב-1959.‬
‫בשיא האפרטהייד,‬ ‫התקופה הכי נוראית לחיות בה.‬
‫אימא שלי הייתה תלמידה מצטיינת,‬ ‫ולאימא שלי היו…‬
‫שני הורים, וסבתא שלי הייתה אנאלפביתית,‬ ‫היא לא ידעה קרוא וכתוב,‬
‫אז חלק מזמן האיכות שלי עם סבתא שלי‬ ‫הוקדש לקריאת המכתבים שלה.‬
‫היא שמרה את המכתבים שלה,‬ ‫והקראתי להם אותם‬
‫כחלק מזמן האיכות שלנו.‬
‫והיא תמיד אמרה…‬
‫"תאטום את האוזניים‬ ‫כדי שלא תשמע מה כתוב במכתב."‬
‫אז קראתי את המכתב ככה.‬
‫הקראתי לה את המכתב,‬ ‫אבל בסוף הוספתי נספח משלי.‬
‫נניח, "כשאת מכינה כריכי חמאת בוטנים וריבה,‬
‫תמרחי את הריבה למעלה, בבקשה."‬
‫וזה בלבל את סבתא שלי,‬
‫כי היא שאלה, "למה העירייה…‬
‫אומרת לי איך להכין כריכים?"‬
‫אני לא חושב שאנשים מבינים‬ ‫את חומרת המצב בתקופת האפרטהייד.‬
‫אני יודע שאנשים נאבקים עכשיו‬ ‫על שוויון הזדמנויות…‬
‫אתם מבינים שזאת לא הייתה אופציה בכלל?‬
‫אתה בכיתה י' ואתה לומד בבית הספר.‬
‫למה אתה לומד? מבחינה חוקית, אתה לא יכול…‬ ‫אתה לא יכול להיות אסטרונאוט.‬
‫אתה לא יכול. תחשבו שאתם הולכים לתיכון,‬
‫ובראש שלכם אתם יודעים,‬ ‫"לא ייתנו לי להיות כך וכך. זה מנוגד לחוק".‬
‫היה פעם בחור, אני לא יודע אם שמעתם עליו,‬ ‫הוא היה יו"ר מפלגת קל"א‬
‫ב-1950.‬
‫הוא היה מנתח.‬
‫אחד המנתחים הבודדים…‬ ‫תחפשו בגוגל "ג'יימס מורוקה".‬
‫הוא היה מנתח מוסמך.‬
‫אבל אסרו עליו לנתח.‬
‫הוא למד בוונציה, הוא למד באדינבורו.‬
‫הוא היה מטובי הרופאים המומחים במדינה.‬
‫אסרו עליו לנתח.‬
‫זו הייתה המשמעות של להיות שחור.‬ ‫גם אם היית מוכשר,‬
‫גם אם היה לך…‬
‫החוק הגביל אותך.‬
‫גם אם למדת, אמרת לעצמך,‬ ‫"אני לא יודע מה אני אהיה".‬
‫ואז אמרו לך, "כן, אתה יכול לרצות.‬ ‫תרצה כמה שבא לך, החוק לא שם זין".‬
‫זה היה דבר קשה.‬ ‫ב -1978 היא סיימה את התיכון,‬
‫ואז היא ניסתה‬
‫ללמוד באוניברסיטה.‬
‫זה לא הסתדר. ב-1983 אני נולדתי,‬ ‫ועשיתי מה שילדים עושים.‬
‫דופקים לך את החיים.‬
‫ילדים! הם דופקים לך את החיים.‬
‫אתה עושה חיים, והילד אומר, "תפסיק.‬
‫עצור הכול עכשיו.‬
‫עשיתי במכנסיים.‬
‫אני צריך תשומת לב עכשיו".‬
‫אני לא רוצה ילדים.‬ ‫מרוב שאני לא רוצה ילדים,‬
‫אני עם קונדום עכשיו.‬
‫עד כדי כך אני לא רוצה ילדים.‬ ‫אני כזה, "תשכחו מזה".‬
‫מה? לא.‬
‫אנשים מנסים לעבוד עליך. "ילדים זה ברכה".‬
‫ראיתי אתכם מנסים‬ ‫לעלות לטיסה עם "הברכה" שלכם.‬
‫לברכה שלכם נדמה שאפשר לעלות לטיסה‬ ‫בלי כרטיס.‬
‫לברכה שלכם אין מושג מהחיים.‬
‫אז אימא שלי גידלה אותי ואת אחי.‬
‫גידלה אותנו.‬
‫שנינו עזבנו את הבית.‬
‫היא עבדה בבנק במשך 26 שנים,‬
‫ואז חזרה לאוניברסיטה, כמו שהיא תמיד תכננה.‬
‫ובגיל 58, לפני שלוש שנים,‬
‫היא סיימה את התואר.‬
‫כן. מטורף.‬
‫אז המופע הזה מוקדש לה,‬ ‫כי היא נתנה לי השראה לנפץ מוסכמות,‬
‫ואני מקווה שהיא תיתן גם לכם השראה‬ ‫לנפץ מוסכמות ולחשב מסלול מחדש‬
‫ולעשות את הדברים שאתם באמת רוצים לעשות‬ ‫ולשאול את עצמכם שאלות.‬
‫זה סוף המופע. תודה רבה, הייתם מדהימים.‬
‫אם זה מעניין אתכם, אולי לחלקכם לא אכפת,‬
‫סת' לנגלי מתגרש.‬
‫ברור שהוא מתגרש.‬
‫מה זאת אומרת? הוא מתגרש.‬
‫אתה לא מפוצץ קקי ואז צועד לך לעבר השקיעה.‬
‫החיים לא עובדים ככה.‬ ‫חייבים לרדת לשורש הדברים האלה, בסדר?‬
‫אז בואו ננפץ מוסכמות, גבירותיי ורבותיי.‬ ‫תודה, הייתם נהדרים.‬
‫אני חייב ללכת…‬
‫כי הצוללת שלי מחכה.‬
‫תודה.‬