Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Bianco!
Neblázni. Dej mě dolů.
No tak, pospěš si.
Tak jo, hned to bude.
Přestaň, Ciccio. Neblázni.
Počkej.
- Bianco, už musíme jít. - Ciccio!
Dej mě dolů!
No tak, Bianco!
- Tak jo. - No tak, je pozdě.
Bianco.
Otoč se.
Uvidíme se večer?
U domku blízko hřbitova.
Vedle kašny.
Panebože, tys vážně zešílela. Jdeme.
- Ano, zešílela jsi. - Tak pojď už.
- Už ani slovo. - Jsi sám ďábel.
- Čau. - Čau.
Čau
Čau.
Rocco, co to děláš?
Zase jíš tenhle hnus?
Utíkej.
- Pomůžeš babičce? - Ano.
- Zvládneš to? - Ano.
Podívej, takhle se to dělá.
Musí to být dlouhé a tenké. Zkus to.
Tohle nesmíš jíst.
Kolikrát ti to mám říkat? No? Kolikrát?
Nech ho být. Ještě z toho nikdo neumřel.
Tohle bys měl jíst. Jasný?
Na.
V kolik se Ciccio včera vrátil?
Říkala jsem, že ne. Dneska s tebou do města nejdu.
Tak půjdu sama.
Bianco, zahráváš si.
Ciccio je ženatý a má děti. Rozumíš tomu?
Cosimo, potřebujeme vodu.
- Každý to ví. - Dej mi olivu.
Jsou výborné.
Dejte si pauzu. Je tu jídlo. Přestaňte.
Pojďte se najíst.
No tak, pojďte si dát sendviče.
Potřebují vodu, Cosimo.
Dám si jen kousek sýru.
- Chutnají vám sendviče? - Jsou moc dobré.
Tak dobrou chuť.
Výborně.
Cosimo.
Co je? Není ti dobře?
Bylas dlouho na sluníčku.
Běž do stodoly.
Pro dnešek máš padla.
Jen jdi.
- Proč se za mnou nestavíš? - Lindo.
Na mě čas nemáš, ale na Schettinovu dceru ano.
- Ví o tom celá vesnice. - Nezlob a jdi domů.
Tati!
Rocchino!
- Vidíš, co jsem ti přivedl? - Ano.
Líbí se ti? Jak jí budeme říkat?
Je černá.
To jo, jako čert. Bude to Čertice.
- Souhlas? - Ano.
Vezmi ten provaz. Na.
Dáme ji sem.
Skvělé. Uvážeme ji tady. Kde je máma?
- Nevím. - Jak to, že nevíš?
Teda, ty rošťáku.
- Máš tatínka rád? - Mám.
Jsi hodnej.
Dávej na ni pozor, dobře?
Luci.
Lucio?
Usnul jsem…
Jsi jako můj otec, víš to?
Jako malého tě držel na klíně a říkal:
„Ninetto, nejsou mu ani dva a už mluví.
V životě dokáže vše, co bude chtít.“
Ale teď…
Nechápu, co se s tebou stalo. Řekni mi.
Nech toho.
Mami, chtělas odsud někdy odejít?
Žít někde jinde?
Někde, kde se mluví jiným jazykem?
Ne.
Jsem tady spokojená.
Mám tu své děti.
Antonio tenhle měsíc nenapsal. Zapomněl snad na nás?
Antonio?
Antonio tu pro nás vždycky je a myslí na nás každý měsíc.
Chci odsud odejít.
Máš nádherné vlasy.
Co máš pod těmi šaty? Ukaž mi to.
- Ukaž, co pod nimi máš. - Ne.
- Prosím, ne. - Ukaž mi to.
Ne?
No tak, otoč se a roztáhni nohy.
- Mario. - Ahoj.
Kde máš muže?
Je s holkama ve městě.
Pořád? Nemáš kafe?
Mám. Posaď se.
Díky.
Moc dobré.
- Lepší než od Rodolfa. - Cos tomu mému chlapovi nakukal?
Víš, co se stane těm, kteří se starostovi postaví.
- Bojíš se? - Mám dvě dcery. Copak to nechápeš?
- Chceš, aby žily v tom svinstvu? - Nechci je vychovávat sama.
Další.
Jméno.
Domenico Stigliano.
- Kolik máte oliv? - Dvě tomola.
Dvě? To je dobré.
Tady.
To je vše, pane?
Ty peníze mi nestačí ani na tři měsíce.
Mám dvě děti a pracoval jsem celý rok.
Přijde ti to jednoduché?
Není to jednoduché.
Odvádí se z toho ještě daně vládě.
A kdo je platí? Ty?
Ty je platíš?
Já je platím. Tak si to v té hlavě srovnej.
Tady máš.
Ale nic víc.
Můžeš jít.
Další.
- Jméno. - Ciccio Paradiso.
Co to sakra dělá?
Letos je sto kilo oliv za dva tisíce lir.
A kdo je koupí?
Já.
Ciccio,
já mám tři tomola oliv kousek od řeky.
Já budu mít další dvě příští týden.
Koupím je.
Konec snadným penězům.
Zatočíme s přivandrovalci, co nás vysávají.
Letos se olej nerozdává. Letos se za něj platí.
No tak, nejsme tu na pohřbu. Další rundu platím já!
Dneska nejdete spát.
Jo!
Ciccio!
Okopeme zeminu.
Připijeme si!
- Čau. - Čau.
Čau.
Slyšels, co se stalo?
Mario se chtěl zapálit. A víš proč?
Třináctiletý syn Pinuccio mu zemřel při práci.
Policie před tím zavírá oči.
A my tu sedíme a jíme…
O tomhle v mém domě nemluv.
Víš, kolik ti hajzlové Bucella, Cataldo a Schettino platí za den?
Čtyři sta lir, tati. Čtyři sta lir! Litr mléka stojí stovku.
Starej se o sebe a ostatní nech být.
No tak! Prosím vás.
Mario, chleba.
Kdes v noci byl?
No tak, Lucio.
Proč své ženě neodpovíš?
Tobě už se v tomhle domě nelíbí, viď?
Jsi jak tvůj dědeček.
- Kdo ti včera dělal matraci? - Tak jo.
Mají snad ty ženský mezi nohama med?
Lucio, no tak.
Je si jdi.
Jdi si za svýma děvkama.
- Podívej se. - Co to je?
Kdes to vzal?
Tohle…
No, moje teta…
pomohla americkému vojákovi.
Byl nemocný.
Dal jí to.
O čem zpívá?
Nevím, je to francouzsky.
Ale zní to krásně.
Je to krásné.
Měli bychom cestovat.
Potkávat nové lidi.
Nemůžeme umřít tady.
Pojeďme do Paříže.
Třeba se naučíme francouzsky.
A pak budeme rozumět tomu, o čem zpívá.
Jsi tak nádherná.
Vždy, když tě vidím,
se mi rozbuší srdce. Už ničemu nerozumím.
Zpotí se mi ruce a rozklepou kolena.
Bianco.
Vážím si tě, kamaráde,
proto bys měl s tím zmetkem promluvit. Musíš s ním promluvit.
Musí se z tebe posrat strachy a taky pochopit, kdo to tu vede.
Vlastníš padesát hektarů pšenice a olivovníků. Padesát hektarů.
Takže tomu tady velíš, ne?
Ty velíš.
Ne on.
Jen tobě platím dva tisíce lir za sto kilo. Nikomu jinému.
Tak s ním musíš promluvit.
Musíš ho sem dovést a musí se mi omluvit.
Done Luigi, máte mé slovo.
S Cicciem promluvím, ale…
pokud je po svém otci, nebude to lehké.
- Zkusím to a dám vám vědět. - Díky.
Mám pro vás demižon dobrého oleje.
Syn ho dole připravil.
Jsi hodný. Díky.
- Dlužím vám. - Díky.
Chci, aby dnes přišla rodina Gentilových.
Taky Varasanovi, Donadiovi, Moranovi, Pellittaovi a Pastoreovi.
Chci je tu dnes večer.
O Ciccia se postarám.
- Čau, Vincenzo. - Zatím se měj. Čau.
Cosimo Schettino v kostele?
To musí být zázrak. Myslíš, že se stane knězem?
Zahráváš si.
Jestli ví, že se stýkáš s Biancou, máš dvě možnosti.
Buď si ji vezmeš, nebo si ji vezmeš.
A já mám pocit, že ženatý už jsi.
Nech ji být.
Máš spoustu žen.
Vincenzo, ona je jiná.
Když se v noci usměje, vyjde slunce.
Ale tomu nemůžete nikdo rozumět.
Ciccio…
- Pojďme na pivo. - Ciccio.
- Pojďme.
Ty jsi takovej zmetek.
Pusť mě. Přestaň si ze mě utahovat.
Ciccio, počkej.
Tonino.
Schettino s tebou chce mluvit. Je to důležité.
Uklidněte se. Půjdeme společně a ukážeme mu.
No tak, klídek.
- Ne, půjdeme spolu. - Je mi to u prdele.
- Už toho mám dost. - Přestaňte.
Vymlátíme z něj duši.
- Přestaň a vypadni. - Stačilo. Ciccio!
Poslouchej, Vincenzo, nech mě mluvit. Postarám se o to.
Můžu?
Pojď dál. Cosimo, dej mu židli.
Co takhle sklenku vína?
Bianco, přines víno.
Znáš mou dceru Biancu?
Ne.
Na zdraví.
Co tvá rodina?
Tvá žena je Lucia, že?
Počkej a tvůj syn je…
- Rocchino. - Jasně. A všechno dobrý?
Ano, díky.
Víš, jak dlouho tvou rodinu znám?
Když jsi byl mladý, byli jsme s tvým otcem jako bratři.
Možná i víc.
Víš, že tvůj děda byl můj kmotr?
Pak potkal dívku a odešel do Ameriky.
A nechal tu tvou babičku a své tři děti.
Víš, kolik té dívce bylo? 16 let.
Tvému dědovi bylo 55.
Ne, děkuji.
Takže,
co ty olivy? Co to má znamenat?
Víte to líp než já.
Ano, ale Don Luigi mi říkal,
žes v Palladinově taverně…
Ano.
Zbohatnul prací chudých lidí.
Rodiny celý rok tvrdě pracují a potí krev
a on si pak přijde a bez hnutí prstu vydělá třikrát tolik.
Pane Schettino,
jsem jako můj otec.
Nikdo mě ještě nikdy nezlomil.
A pokud se mnou chce někdo do války…
nebude to hezké.
Vyřiďte mu to.
My okopáváme půdu.
My určujeme cenu.
Máš pravdu.
Přesně tak.
Nebojíš se, to je vidět.
Jako tvůj otec.
Neumíš si pomoct.
Krev není voda.
Tak jo.
Běž, musím něco zařídit.
Cosimo, vyprovoď ho.
Díky, žes přišel.
Jak to dopadlo?
Dobrý večer, Done Luigi.
Mohl byste mě svézt do města?
Co chcete? Co ode mě sakra chcete?
V nebi už všichni spí.
Rozumím. Chcete mé peníze?
Pomoc!
Plazí se. Plazí se jako prase.
Šmejde.
Patnáct tisíc lir.
Ty sráči.
Dost, Domenico. To stačí.
Jdeme.
Jsi má květinka.
Čau.
Zbláznil ses?
- Pojď. - Co děláš, Ciccio?
- Jdeme do stodoly. - Ne, nemůžu.
Ciccio.
Pojď sem.
Jestli to otec zjistí, bude průser.
Dříve či později to zjistí.
Bianco.
Když jsem s tebou, je to…
jako by se zastavil čas.
Slyším hudbu.
Bianco.
Chci s tebou být navždy.
Ty nemiluješ Luciu?
Jo.
Ale tebe miluju jinak.
Je to nadpozemské.
Letos je hodně oliv.
Nezvládnou je sklidit.
Nemůžeme nechat peníze shnít.
Strávili jsme spolu noc.
Celou noc.
Ve stodole? Přišla jsi o rozum?
Z tebe snad bude jeptiška.
Jdi do města a najdi někoho, kdo pro nás bude pracovat.
Kdy odešel?
Nevím, bylo ráno. Odešla jsem první.
Dojdu pro seno.
Jeden kůň kulhá.
Potřebuje okovat.
Cosimo, půjdu s tebou.
- Slyšelas to? - Ne.
Co je?
To musí být liška.
Ale…
Cosimo, neslyším…
- To bude nějaké zvíře. - Mario!
Počkej, Cosimo!
Dones…
tátovi to seno, nebo se naštve.
Zbav se toho.
Za chvíli bude jídlo.
Jdu domů.
Ciccio?
Ciccio!
Panenko skákavá.
Poslouchej mě.
- Je pryč? - Ano, je pryč.
Vylez ven oknem. Rychle.
- Čau, Mario. - Rychle.
Pane Schettino, vážím si vás,
ale Don Luigi už celou věčnost vysává nás i naše děti.
Ty mi povídej o úctě!
Kdo ti pomohl, když byla tvá žena nemocná?
Vy.
Na čí dveře jsi klepal, když jsi něco potřeboval?
Na vaše.
Tohle je úcta.
Ne to, o čem mluvíš.
Válka nikomu nepomůže.
Chceme žít v míru.
Lucio.
Rocchino, slez dolů.
Co to děláš?
Kdes to našel?
Pojď sem.
Utíkej domů. Rychle.
No tak, běž.
Když jsem se ráno vzbudila,
nebyl v posteli.
Myslela jsem, že umřu.
Giustino ho našel.
Hledal tě.
Pojďme ven. Otec Felice je tu.
Nepřišla jsem kvůli zpovědi. Nepotřebuji ji.
Nezhřešila jsem.
Hledám tu pochopení.
Není co chápat, Lucio.
Miluju tě.
Ale každý toužíme po něčem jiném.
Považuješ to za hřích, já ne.
Bianco, počkej.
Počkej.
Bianco?
Bianco, počkej.
Bianco?
Neblázni, Bianco.
Bianco.
Je to nebezpečné.
No tak, slez dolů.
Viděls, jak se na nás otec díval?
Ano, viděl. Ale teď slez.
Myslím, že o nás ví.
Slezeš dolů?
Bianco.
Je to nebezpečné. Slez.
Tak jo.
Koupím ti dlouhé šaty ke kotníkům.
Budeš jako královna.
- Červené. - Ano, červené.
A taky chci prsten.
Zavři oči.
Za tři dny odjíždíme.
Nelži mi.
A pozor na to, po čem toužíš.
Přečti si to.
Ráno to dám tvému otci.
Půjdeme za mým bratrem.
Takže?
Byla s Cicciem.
Ať mi Maria přinese bílou košili.
Mario, kde je tvá sestra?
U tety Carmely. Šla pro mouku.
To je ale hodná dcera.
Šla k tetě Carmele pro mouku.
Dobře jsem vás vychoval.
Bianco.
Pojď sem.
Jak se má teta?
Ráda by tě občas viděla.
Děvko.
V tomhle domě máme vše.
Máme tu lhářku…
a děvku.
Proč se takhle tváříš?
Copak? Nelíbí se ti to?
Ale když chceš, aby se patnáctileté holky svlékaly ve stodole…
to se ti líbí.
No tak.
Jdeme.
Tohle je pro vás.
Nosím to už týden.
Neumím číst, synu.
To mám tak na den.
Přečtu vám to.
Chci ti něco ukázat. Pojď.
Takovýhle rok byl naposledy za války.
Tohle je bohatá země.
Potřebuje jen vodu.
A díkybohu…
vody tu máme dost.
I přes to horko, které panuje…
je půda vlhká.
Ano, to je.
Nejvlhčí je vespod.
Je vlhká.
Varoval jsem tě.
A ne jednou.
Teď už neřekneš ani slovo.
Ani slovo.
Ne!
Ne, Lucio!
- Nedívej se. - Ne!
Ne!
Ne, prosím tě, nedívej se!
Panebože!
Už nejsi můj otec!
Nejsi nikdo!
Je mi špatně z toho, že máme stejnou krev.
Ciccio!
Antonio, vedoucí s vámi chce mluvit.
- Běžte. - Díky.
- Pojďte dál. - Pane.
Dobré ráno.
- Ahoj. - Ahoj, Antonio.
Táta nás dnes pozval na večeři.
Dobře.
Co se děje?
Antonio, co se děje?
Můj bratr…
Můj bratr zemřel.
Zabili ho.
Kdo to je?
Nevím.
Už jdu!
Policie, otevřete!
Policie? Co tu můžou v tuhle dobu chtít?
- Jdete s námi. - Co to je?
Nic jsem neprovedl. Co po mně chcete?
Antonio!
- Mami. - Antonio.
Věřil bys tomu?
Ciccio je mrtvý.
Náš Ciccio je mrtvý.
Je mrtvý.
Antonio.
Ahoj.
Je to strašné.
Slyšel jsi? Zabili ho jako zvíře.
Antonio, já chci odsud pryč.
Udělám, cokoli budeš chtít. Nebudu ti na obtíž.
Vezmu si, kohokoli mi řekneš.
Co to říkáš?
- Lucio. - Antonio.
Díky, Antonio.
Díky, žes přišel.
Na.
Dej to otci Felicovi.
Ať slouží speciální mši za našeho Ciccia.
- Rozumíš? - Jo.
Lucio, jdeme.
Jdeme pro květiny a pro svíčky.
Za chvíli jsme zpět.
Panebože, co to děláš?
Jdu za Cicciem.
Bianco.
Jestli se přiblížíš, rozpářu ti břicho.
Ne, Antonio.
My ho poneseme.
Lindo, pojď.
Ty taky.
Pojďte.
Upřímnou soustrast.
Žádnej gól nedáš.
Kopneš a já to chytím.
- Ne! - Gól!
Dal jsem gól.
Hrůza.
- Skvělý. - Počkej.
Počkej.
Minulou noc byl váš bratr na stanici
kvůli napadení Dona Luigiho.
Pak ho viděli jít samotného domů.
Nic dalšího nevíme.
Na severu nosí zabití pavouka smůlu.
Vy nejste odsud, že?
Otázky tady snad pokládám já.
Neměl byste zpovídat někoho jiného?
Děláme svou práci.
Jakmile budeme něco vědět,
obeznámíme vaši rodinu. Spolehněte se.
Na shledanou.
- Antonia do toho netahej. - Je to jeho bratr.
Můj bratr, Pasquale Morano, je kvůli Cicciovi ve vězení.
- Jasný? - Stačí.
Třicet! Třicet mužů je kvůli němu ve vězení. Slyšíš mě?
Pochopil to. Stačí!
- Nesahej na mě. - Pochopil to. Už jdi.
Vy jste pěkně zkurvená rodina!
Zmiz.
Běž!
Kdo to byl?
Jedna z žen, co nesla rakev, je jeho žena Rosina.
Načapal ji s Cicciem ve stodole.
Nedovedeš si představit tu melu.
Antonio, tvůj bratr tu spal s každou.
A co Bianca?
Víš, kolikrát jsem mu říkal,
aby toho nechal?
Nic.
Přišel o rozum.
Byl smyslů zbavený.
Ciccio mi říkal,
že Bianca není žena.
Je to bohyně.
No jo, jak to šlo na stanici?
Dobrý. Bylo to dobrý.
Díky, Vincenzo.
Vážně?
Zabijou ti syna a ty nic neřekneš ani neuděláš?
Udělal chybu.
A za chyby se platí.
To platí i pro něj.
Způsoboval rozvraty.
Dával lidem naději.
Není nic horšího než dávat naději lidem, jako jsme my.
To nenese nic dobrého.
Abys mohl válčit s těmi zločinci,
musíš být jako oni.
Ciccio nebyl jako oni.
Večer odjíždím.
Autobusem.
Antonio.
Zapomeň na tenhle dům, na tyhle lidi, na nás, na všechno.
Už se nikdy nevracej.
Nesahej na mě.
- Nesahej na mě! - Drž hubu!
- Chci mluvit s tvým otcem. - Spí.
Co? Lituje toho, co se stalo mému bratrovi?
Říkám, že spí.
Navíc tu Paradisovi nejsou vítaní.
Vadí nám váš pach.
Víš proč?
Protože strašně smrdíte.
Smrdíte jako lidi, kteří neví, kam patří.
Musím se zamyslet nad tím, co říkáš.
Mysli si, co chceš.
Nebojím se lidí, jako jsi ty.
Celé město zná pravdu.
Vážně? Všichni ve městě to ví?
Tak to jsem rád. Měli by to vědět všichni.
Tvůj bratr strkal nos, kam neměl.
Nikdo nemá právo obtěžovat mou dceru.
Hlídám si ji jako oko v hlavě.
Tvého otce je mi líto.
Ale tvůj bratr si to zasloužil.
Pamatuj si, chlapče,
že kdo seje vítr,
sklízí bouři.
Vylíváte si zlost na těch, co se smířili s bídou.
Smířili se s tím, že je zničí chamtiví lidé, jako jste vy.
Měl byste se radovat z jejich štěstí.
Ne z utrpení.
Naše půda dovede nakrmit všechny.
Ale to vy nikdy nepochopíte.
Myslíte si, že máte moc.
Mýlíte se.
Tu mají oni.
A dokud umírají lidé, jako byl Ciccio…
tak svoboda vyhrává.
- Zákon by měl… - Zákon.
Ten já držím ve svých rukách.
Odejdi a pozdravuj svého otce.
Než přijde o dalšího syna.
Jasný?
Cosimo, zavři dveře.
A pojď dovnitř.
Buď tady hodný, ano?
Antonio, vezmi ho s sebou. Pryč odsud.
Než bude jako my.
Lucio…
Neplač.
Měj se, mami.
Děkuji, Vincenzo.
POLICIE
Mario!
Zabili i Cosima.
Dobré ráno.
Poprosíme vás o deset kilo mouky.
Bohužel žádnou nemáme.
Bohužel?
A co je tohle?
To není pro vás.
Mouka nebyla ani minule. Nejsou vám snad naše peníze dost dobré?
Nemáte mouku. Nemáte cukr. Nemáte sůl.
Máme snad umřít hlady?
Pojď, jdeme.
Bianco!
Co blázníš?
Můžu dál?
Jen pojď.
Dlouho jsme se neviděli. Pojď a posaď se.
No tak, sedni si. Jen pojď, drahoušku.
Ani netušíš, kolikrát jsem k vám chtěl přijít.
Ale co zemřel tvůj otec, většinu svého času trávím v Mateře.
Mám tam teď kancelář a do města se tak často nedostanu.
Máte krásný dům.
Odříkání…
Léta odříkání.
Ale pověz mi, proč jsi za mnou přišla.
Potřebuješ pomoc?
Řekni si.
Dlužím to tvému otci.
Done Luigi, pozemky, které vlastníme, jsou rozsáhlé.
Po tom, co se stalo,
s námi nikdo nechce pracovat.
Caterino,
nech to tady. Děkuju.
Jen pojď.
Dej si.
- Je to výborné. - Ne, díky.
Neboj se.
O všechno se postarám.
Ty ani tvá sestra se nemusíte bát. Pošlu k vám jeden svůj tým.
Tolik jsi vyrostla.
Je z tebe kráska.
Byly jste se sestrou tak malé.
Kolik ti je let?
Takže k nám někoho pošlete?
Moc vám děkuji.
Považuj to za vyřízené.
Říkal jsem si…
Vracím se do Matery…
Nechceš jet se mnou?
Když budeš hodná,
budeš po zbytek života zajištěná. Pojď sem.
Caterino!
- Děje se něco? - Mohl byste mi pomoct?
Počkejte, hned vám pomůžu. Tak jo, můžete.
- Musí rychle do nemocnice. - Pospěšte si!
Pomalu.
Bože, to tak bolí!
Jak ten had vypadal? Vidělas ho?
Byl velký a černý.
Vincenzo, velký a černý.
Pak nezbývá…
než čekat.
Čekat? Čekat na co?
Babička říkávala, že když tě kousne had,
máš dvě možnosti, dvě…
No, buď na to dáš mateřské mléko…
Nemáš náhodou mléko?
Já? O čem to mluví?
Nebo můžeš ten jed vysát a vyplivnout.
To je nechutný.
No jo, ale…
Tak se rozhodni. Já, nebo on.
Ty.
Vincenzo, podrž to.
Můžeš se otočit na druhou stranu? Ty taky, Vincenzo.
Počkej, nehýbej se.
Jak se jmenuješ?
Bianca.
Tak jo, Bianco, teď…
Jdeme na to.
Zavři oči.
- Proč? - To musíš, jinak to nefunguje.
- Tady to je? - Ano.
Počkej, musím se uvelebit.
Ty mizero!
Nemusíš se bát. Byla to užovka. Ta není jedovatá.
Ale zachránil jsem ti život.
Nezapomeň na to.
Jsi pořád se mnou.
Navždy.
Antonio!
Ahoj.
Podívej se!
- Sluší mi to? - Jsi nádherná.
Pojď, něco ti ukážu.
Ten byt v druhém patře.
Je úžasný.
Otec říkal, že se tam můžeme do měsíce nastěhovat.
Dobře.
To jsme přece chtěli, ne?
Ano.
Co se děje?
Nic.
Antonio, děje se něco?
Ne, vše je v pořádku.
Otec říkal, že jsi nebyl na minulém firemním jednání.
- Nebyl. - To je zvláštní.
Já vím, jenom…
- Jenom co? - Nestihl jsem to.
Co se děje?
Nemluvíš se mnou a vyhýbáš se mi pohledem.
Co se děje? Řekni mi to.
Nic se neděje.
Jsem jen trochu vyvedený z míry. Zemřel mi bratr a…
Nic v tom není.
Během let jste se stal důležitou součástí podniku.
Pro všechny.
Děkuji.
Známe se už dvacet let.
Pokud něco potřebujete, na chvíli odjet…
Stačí říct.
Rádi vám vyjdeme vstříc.
Jsem v pořádku, pane.
- Byla to nehoda. - S tím si nelamte hlavu.
To vyřešíme.
Bojím se o vás, Antonio.
Opravdu.
Nemusíte. Budu dál pracovat.
- Opravdu? - Ano.
Dobře.
- Spolehněte se. - Dobře.
Děkuji.
- Antonio. - Ano?
Mé dceři na vás opravdu záleží.
Stal jste se součástí rodiny.
Buďte na ni hodný.
Děkuji.
Už chápeš, Lorenzo?
- Kdo tam je? - Obvyklé složení. Jdeme?
Jdeme.
- Stačí. - A sedmička.
Jak je, Antonio?
- Jak se daří? - Jak se máte?
Skvěle.
- Pivo jako obvykle? - Ano, díky, Michele.
Totò, jdeš hrát?
Nejdu. Lorenzo bude hrát za mě.
Super, tak to možná dneska vyhraju.
Tak kdo dneska vyhraje? No tak, ukaž mi, jak se vyhrává…
- Dobré ráno. - I vám.
Dáte si?
Ne, díky.
- Jdete do města? - Ano.
Dejte si sem ten kufr. No tak.
Díky.
Nejste odsud, že?
Jste zdaleka?
Žiju na severu, ale pocházím odsud.
I o místě narození rozhoduje štěstěna.
Jsem tak ráda, že tě vidím.
- Jak se máš? - Dobře.
Dobré ráno.
Hledám Biancu.
Pojďte se mnou.
Tudy.
Mohu?
Běžte dál.
Díky.
Posaďte se.
Pekla jsem sušenky, dáte si?
To je moje máma. Zemřela mladá.
Byla to hodná žena.
Ne, díky.
Dojdu pro Biancu.
Musíte s ní mít trpělivost.
Kde je Antonio?
Je pryč.
Proč?
Viděl jsem fotku Schettinovy ženy.
Je stejná jako fotka, kterou u tebe před lety našla máma.
Živě si to pamatuju.
Antonio,
Biancy sestra je má dcera.
Vyrostl jsem u Schettinových.
Když se ženil, šel jsem mu za svědka.
Po roce se narodila Bianca…
a on zešílel. Stalo se z něj zvíře.
Toužil po chlapci.
Začal pít.
Bil svou ženu. Chudák Cesarina.
Ani nevíš, kolikrát k nám přišla přespat.
No a…
Nikdy jsem neměl odvahu to Marie říct.
Nikdy jsem si to neodpustil.
A máma to ví?
Antonio.
Víš, jak Cesarina zemřela?
Zabila se.
MUSÍM VÁM NĚCO DŮLEŽITÉHO ŘÍCT. ANTONIO PARADISO
Paradiso.
Antonio!
No…
nechtěl jste mi říct něco důležitého?
Chci si tě vzít. Hned teď.
Zavři oči.
Překlad titulků: Sebastian Jágr