Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Prema stvarnim događajima.
Neki su elementi izmišljeni.
TOLOSA LIPANJ 2000.
Impresivno je, zar ne? -Evo nas.
Očistio sam stol. Možete sjesti.
Izvrsno.
MAIXABEL
Pet sati odavde.
U Čileu bi to bilo 11 sati.
Moj prijatelj radi ondje. -Dodaj mi vino?
Glupane!
Hladno je, zar ne?
Juan Mari! -Molim vas, sklonite se.
Molim vas, sjednite.
SNIMAMO TE
Nema više piva?
Cure, idemo po pivo. Još nešto?
Sendviči? -U redu.
Cure, idemo!
Masline. Malo šećera.
María, reci sada ili zauvijek šuti.
Ne trebam ništa. -Hajde. Rakija?
Ne! -Za tvoj rođendan.
Ne! -Samo jedna!
Ne! -Kakva si to?
Dobro, dobro.
Automobil crne boje
vozi velikom brzinom centrom Tolose.
"Citroen" u kojem su dva muškarca. Naoružani su.
Bože!
Budite mirni.
Muškarci u dobi između 25 i 35 godina.
Automobil je crni "Citroen", u blizini kolodvora.
Idemo, kvragu.
Crni "Citroen". Ponavljam, crni "Citroen".
Vrati se. -Ne, idemo na autocestu.
Vrati se! -Začepi!
Idemo na autocestu. Ne traže nas.
Što radiš? Nemoj ih prestizati.
Šuti!
Nemoj. -Začepi!
Ima li još informacija o crnom "Citroenu"?
Ima li informacija o crnome "Citroenu"?
Pozor, ne tražimo crni "Citroen".
Ponavljam, ne tražimo crni "Citroen".
Tražimo tri muškarca koja su izvršila atentat u kafiću.
Bijeli "Renault". Bijeli "Renault". Jesu li čuli?
Bok! -Bok.
Piva, zar ne? -Koliko?
24? -Može.
I osam sendviča.
Guverner Guipúzcoa, Juan María Jáuregui.
Znamo da se sastao s prijateljem
u poznatom kafiću u centru.
Svjedoci kažu da su dvije osobe ušle u lokal
i pucale mu dvaput u leđa.
Zatim su pobjegle.
Juan María Jáuregui prevezen je u bolnicu u Tolosi.
Ugasite! Dosta buke.
U vodu! -U redu.
U vodu! -Idemo!
Idemo!
Maixabel. Još ne znamo ništa.
Liječnik je s njime. Moramo čekati.
Jaime! -Kažu da su već došli.
U redu. -Ali gore su.
U redu. -Ideš li gore?
Za sekundu. -Josu.
Maixabel, dođi.
Doći će još ljudi. Budi ovdje.
Ovdje možeš biti na miru. Liječnik će doći.
Supruga Juana Maríja Jáureguija? Upucan je u glavu.
Došao je živ, ali nismo ništa mogli učiniti.
Primite moju sućut.
Moći ćete ga vidjeti ako želite.
María! -Teta.
Ne.
Kurvini sinovi!
Idemo, dečki! Učinili smo to!
Kvragu! Idemo! -Idemo!
Mislio sam da nećemo izići iz Tolose.
Idemo! -Evo nas!
Idemo! Idemo!
Naprijed!
Oh, Maixabel.
Uzmi čuvare, molim te. Ili ćeš ti biti sljedeći.
Ah, draga.
Ubili su nam obojicu u samo šest mjeseci.
Bdjenje se održalo u sjedištu stranke PSOE
u glavnom gradu Guipúzcoe.
Ondje su se okupile stotine osoba
koje su došle oprostiti se od Juana Maríja Jaúreguija.
Njegova udovica Maixabel Lasa i njegova kći primile su sućut
predsjednika vlade Joséa Maríja Aznara
i predstavnika većine političkih stranaka.
ETA UBILA J. M. JÁUREGUIJA
Pogreb se održao u njegovu selu Legorreti
gdje su se prijatelji i obitelj oprostili od njega.
Što ima, dečki? -Patxi.
Ne znaju ništa.
Odlično.
Nešto za jelo.
Moramo nazdraviti. Za prvi put.
Tako je.
Čovječe, učinili smo to. -Da.
Komedijaši! -Ovo je montirano!
Fašisti!
NACIONALNI SUD, 2004.
Jesu li optuženi Patxi Javier Azurmendi,
Ibon Etxezarreta Etxaniz i Luis María Carrasco
bili dijelom ćelije ETA-e
koja je bila poznata kao "Buruntza"?
Ovo je cirkus! -Prevaranti!
Je li točno da je vodstvo ETA-e
odlučilo napasti g. Juana Maríja Jáureguija Apalateguija?
Cirkus!
Ovaj sud nema ovlasti nad Baskima!
Odlučili su se braniti šutnjom.
Možete nastaviti ispitivanje. -Vi ste teroristi!
Nema pitanja. -Poslušajmo izjave.
Moji su klijenti odbili dati izjave
jer ne priznaju ovlasti ovoga suda.
Ovo je farsa!
Odvedite ih.
Odvedite ih!
Vi ste suci ubojice!
Ubojice!
Španjolska je tiranin! Španjolska je ubojica!
Živjela ETA! -Živjela!
Odvedite ih!
Kurvini sinovi. -Ubojice!
Molim vas za tišinu!
Nastavite, tužitelju, sa završnom izjavom.
Etxezarreta, tvoj djed.
KAZNIONICA U BADAJOZU, 2010.
Imaš pravo na posjet.
Ako pristaneš, sutra će te prevesti u Ocu.
Bliže je Lasarteu.
Odaberi želiš li ići na pogreb u crkvu
ili ćeš biti doma s obitelji.
Može samo jedno.
Bit ću s majkom.
Sutra ćeš izići.
Putem će pokupiti jednog od tvojih
koji je ondje osuđen. Vratit ćete se za dva dana.
U redu.
Vidimo li se u petak?
Ne, neću doći ovaj vikend.
Ali dobro si? -Kao i uvijek.
Ali neću moći doći ovaj vikend
jer pripremamo memorijal za nedjelju.
Za samo jedan dan, nema smisla
da dolazim u Huelvu, zar ne?
To je već drugi put. Što se događa?
Sjećaš se što sam ti spomenula
da ćemo uključiti i one koji nisu žrtve samo ETA-e?
Da. -To ćemo objaviti u nedjelju.
To se nikomu neće svidjeti. Nigdje.
Da. Pa? -Ništa.
Samo se pitam jesi li dobro promislila
jer će te kritizirati kao što nikad nisu.
Ti se ne moraš brinuti. Ja sam dobro i sve će biti u redu.
Onda ćemo se vidjeti na memorijalu, u redu?
Može. -Dobro.
Poljubi malenu umjesto mene.
Vidimo se.
Nećeš ostati ondje, zar ne?
KAZNIONICA U NACLARES DE LA OCA
Ti si ovdje desno.
Bok, Ibon.
Moja sućut za tvoga djeda.
Ja sam José Luis Aguirre, ravnatelj kaznionice.
Koliko si dugo u Badajozu?
Šest godina.
Vidjet ćeš da je ovdje opuštenije.
Ova dva dana imat ćeš isti tretman kao ostali.
Razgovaraj s prijateljima. Sigurno znaš nekoga ovdje.
Ako poslije budeš htio ostati,
vidjet ćemo.
Ne, želim odmah otići.
Možda se varam, ali godinama te slušamo
i mislim da ti je mjesto ovdje.
Znamo da si kritičar nasilja
kao i ostali ovdje.
Ne. Ja nisam kao ovi ovdje.
Da, oni su se javno odrekli,
ali ti u pismima govoriš isto.
Dobro, smjesti se. Razgovarat ćemo poslije.
Sranje. Idemo unutra.
Luis.
Vidimo se. -Da.
Kaixo.
Žao mi je zbog tvog djeda.
Da, dobro.
Vidio si ga nedavno?
Ne, već dugo nije mogao putovati.
Što radiš ovdje, Luis? Ne mogu vjerovati.
Zašto si to učinio? -Zašto ne?
Mnogo ste pretrpjeli, zar ne?
Ovo samo šteti.
Ibon, razmisli malo. Komu štetim?
Svima nama, Luis. Svima, kolektivu.
Ne smijemo surađivati.
Inače će nas pojesti... -Pojeli su nas.
Moć je bila nadohvat ruke,
samo što nismo ostvarili nešto.
Ibon, već sam u zatvoru. Ne želim biti u drugome.
Misliš da se slažem sa svime?
Ne slažem se ni s čime.
Nismo li tisuću puta razgovarali
o tome što ne želimo?
Zato im ne namjeravam ništa reći, ali ti im govoriš.
Zašto se uplećeš? -Ne uplećem se. Izvukao sam se.
Iz svega.
Ovaj put nema smisla, Ibon.
Razmišljali smo o tome, Luis. Ali jedno je misliti,
a drugo govoriti što te god volja.
Misliš da meni ne smeta
što mi stalno zapovijedaju?
Deset sam dana štrajkao glađu uzalud.
Ako ih slušaš, izgubio si. Surađuješ.
Igraš njihovu igru.
Radiš li ovdje? -Da, u pekarnici.
I molim ih za izlaske. A potpisujem ono što mislim.
Ti nisi tražio izlazak? -Ne, naravno.
Naravno. -Naravno.
Nećeš moliti za izlazak,
ali pustiti majku da putuje,
to može, zar ne?
Neka se gnjave s administracijom
za ovo ili ono.
Ali, naravno, bolje je da se jadni rođaci muče.
To je učinkovita taktika pritiska.
Što hoćeš da kažem?
Ništa. Dosta su nas iskorištavali.
A ne slažeš se s njima.
U Baskiji se slavi memorijalni dan.
Prisjećamo se žrtava terorizma 10. studenoga
u glavnome gradu Alavesa.
Sjećanje iznosi imena i činjenice
ondje gdje terorizam iznosi izgovore i besmislena opravdanja.
Danas se prisjećamo svih žrtava terorizma, bez iznimke,
žrtava terora ETA-e,
žrtava kriminalnog nasilja GAL-a
i drugih nasilnih skupina koje su danas prošlost,
ali su izazvale patnju
koja zaslužuje isto priznanje i reparacije.
Od danas će nas ove efemeride podsjećati na ono što se dogodilo
i što se nikada ne bi smjelo ponoviti.
Zdravo, Ibon.
Hvala.
Idem po kavu.
Zašto čuvaš sva ova sranja?
Baka ih je čuvala.
Kad sam došla živjeti ovdje, nisam se usudila baciti to.
Podsjećaš me na to kakav sam bio glupan?
Hvala, mama.
Baci sve to. Baci sve.
Vidjet ćeš, brzo će proći vrijeme
i izići ćemo iz ovog usranog mjesta.
Ne mogu više.
Kako je tvoja obitelj? Dobro su?
Trebaju li nešto?
Siguran si?
Izvan kolektiva je hladno, Ibon.
Draga?
María, ne čujem te.
Mama...
María, što je?
Nešto se dogodilo maloj? María!
Mama... -María, draga, što je? Ovdje sam.
Reci mi.
Mama, gdje si? -Idem u Donosti. Što se događa?
María, što je?
Našli su tvoje ime, mama.
Uhitili su dvojicu i imali su tvoje ime.
Slijede te. Slijede te, mama.
Dobro, smiri se. Dobro sam.
Nije moguće.
Nije moguće. Ne mogu mi i tebe ubiti, mama.
Mama, molim te, uzmi čuvare.
María, smiri se, ljubavi. Nemoj plakati, molim te.
Sve će biti dobro. Ne brini se. -Trebaš čuvare.
Molim te. Molim te, molim te.
U redu.
Odmah. -Da, obećavam.
Nazovi me kada dođeš kući. I zatvori sve, dobro?
Obećavam ti, draga. Obećavam. -Dobro.
Bok.
José Luis. -Esther?
Da. -Dobro došla.
Napokon se upoznajemo. -Izvoli.
Koliko je još zatvorenika uz njih?
U njihovu modulu, ne mnogo. Oko 50.
U tome modulu imaju samoupravu.
Trebat ću 40 minuta sa svakom grupom po tri.
Nije važno kako ćete ih grupirati.
Ne, odlučeno je da dođu svi zajedno.
Molim?
Objasnila sam točno što trebam.
Doći će svi.
Nisi li arbitar? Izvoli.
Dobar dan.
Rečeno mi je da znate zašto ste ovdje.
Netko od vas poslao je anonimno pismo
moleći da se organizira sastanak
sa žrtvom ETA-e.
Da može moliti oprost.
To nema smisla.
Organizacija mora moliti oprost, ne mi.
Mi nismo ETA. Istupili smo, više je ne zastupamo.
Ovo nije zajednički postupak.
Riječ je o osobnoj odluci.
Dobro. Zašto se od nas traži više? Zašto sada?
Već smo se odrekli oružane borbe.
Priznali smo nanesenu štetu i odrekli su nas se.
Zašto uvijek tražite još?
Ne, nitko ništa ne traži od vas.
Neki od vas to traže.
Meni je povjereno da organiziram sastanke
za osobe koje to žele. Ništa više.
Ako netko tko je sudjelovao u pisanju pisma
želi dodati nešto, bila bih vam zahvalna.
U redu. Ali znajte da se od vas ne traži ništa.
Važno je da vam bude jasno
da na temelju toga ne možete dobiti nikakav ustupak.
Nikakav.
Nitko neće dobiti smanjenje kazne.
Pogriješila si.
Meni ne moraš govoriti o pogodnostima.
Želim slobodu svoga naroda, ne pogodnosti.
Ništa ne razumiješ.
Ona i ja.
Misliš li da smo ikada mislili na nas?
Samo vi? -Šuti.
Zašto da šutim? -Začepi!
Zašto da šutim? Što smo mi ostali?
Šuti! -Samo malo! Molim vas!
Želim reći da bi to imalo
velike pogodnosti za vas,
ali na osobnoj razini. Tko to učini,
zna da će suočavanje sa žrtvom
zacijeliti nešto u njemu.
I u žrtvi također, zar ne?
Moramo misliti na njih.
Ne želimo im dodatno nauditi.
Dobro, nisu sve žrtve iste.
Ne govori o tome.
Morate biti spremni priznati da ste počinitelj.
Ne možete izjednačavati bol i opravdavati.
Ako to ne priznate, ne možete sudjelovati u ovome.
Što znači počinitelj? Ubojica?
Moram biti ubojica
kojeg će prozivati zbog nečega što nisam odlučio.
To želiš reći?
Počinitelji su svi koji su naudili žrtvama.
Ja sam ubio, dobro?
Svake se noći kajem. Ali ubio sam koga su mi rekli.
Apsurdno je da ja tražim oprost.
Kakva je korist
od sastanka s udovicom policajca
kad sam mogao ubiti bilo koga? Razumiješ?
ETA mora tražiti oprost.
ETA. -Tako je.
Zašto da tražim oprost? Nema smisla.
Kritiziram svoju prošlost.
Mislim da je trebalo
drukčije postupati.
Ali moja je borba politička.
Želim znati što misle vani, doprinijeti.
Ne razumijem smisao individualnih sastanaka.
Ja ću ti reći. -Što?
Nema smisla. Smirite se malo, dobro?
Trenutak, dajte da se vratimo na temu.
Neki od vas ovdje
prihvaćaju 850 atentata koji su izvršeni
kao vlastita djela.
Sastanci bi se temeljili na tome.
Zato bi se moglo dogoditi
da se ne sastanete s izravnom žrtvom koja to ne želi,
nego s drugom koja želi objašnjenje
i koje joj možete dati.
Osim oprosta možete objasniti mnogo toga.
Tim osobama nitko ništa nije objasnio
ni nakon atentata ni sve ove godine.
Kako mislite da žive?
Zar se trebamo sastati s bilo kime? Da nas iskoriste?
Neka se političari igraju politike.
Neka nas ne iskorištavaju.
Mi im nismo važni.
Mislim da si izmislila to pismo.
Nitko to nije napisao.
Gledajte, možete razmisliti.
Očito se nitko neće javiti dobrovoljno.
Ali imajte ovo na umu. Da bi to bilo korisno,
moram vas pripremiti, a to će biti teško.
Jer ću vas ispitivati i sumnjati u sve.
To će biti javno?
Objavit ćete imena sudionika?
Ne.
Meni je svejedno,
ali imamo obitelji vani, razumiješ?
Bojim se za njih. Dovoljno su propatili.
Nakon tih sastanaka bit će gore,
gore nego kad smo bili u ETA-i.
Morali bi se odseliti.
Ne želim im to učiniti. Ne mogu.
Želim izići i mirno živjeti u svome mjestu. Ne u Cuenci.
Javno sam molila oprost. Plaćam svoj dug.
Žao mi je, ali to je dosta.
Izgubila sam 20 godina zbog sranja te sekte.
Ostatak života želim živjeti. Imam pravo, zar ne?
Molim vas, oni koji žele razgovarati sa mnom,
mogu to učiniti preko uprave.
Idemo svi.
Luis Carrasco, modul 4.
Ako organiziraju sastanke, mislim da ću ići.
Moram pružiti primjer.
Ali bojim se, naravno. Ponajprije za Maríju.
Nemoj.
María je snažna. -I krhka, oboje.
Sve ju je ovo uzrujalo.
Posljednje što joj želim jest bol.
Kad su ubili Juana Marija, znala sam da me to neće slomiti
jer smo oboje bili posvećeni i mislili isto,
ali ona...
Ono što se događa u djeci
mi ne možemo znati.
Ona su izgubljena.
I tebi i meni ubili su muža, ali...
Imale smo djecu, morale smo nastaviti živjeti.
Čuj, mislim da moje kćeri neće htjeti ići.
Ne, ti nemaš nikakvu obvezu. -Ne.
Nisam za pružanje drugih prilika.
Dosta mi je što moram piti 12 tableta na dan
da bih ikako živjela.
Ali voljela bih im u lice sasuti sve što su nam učinili.
Imala sam vesele kćeri, samouvjerene, sretne.
To je umrlo kad su im ubili oca
i mislim da se neće vratiti.
Mrzim ih zbog toga. -I ja.
Kad mi je María rekla da je trudna,
nisam mislila na to da ću biti baka.
Mislila sam samo...
Da će se spasiti i da će zbog djece željeti živjeti.
Zato se bojim da ću joj sada nauditi.
Zašto onda to činiš?
Zašto želi ići onamo, trpjeti njegove riječi,
omogućiti mu da si olakša?
Pa...
Jesi li se ti povjerila ikomu izvan obitelji?
Ne. -Eto vidiš.
Ako im mogu sasuti u lice sve što su mi učinili,
učinit ću to.
Nije da nisam ponosna na svoje uspjehe,
ali mogla sam biti mnogo toga u životu.
Oni su me pretvorili u nešto što nisam odabrala.
Povezana sam s tim ljudima
do smrti
i moram pratiti što govore i rade.
Zato ih želim vidjeti tako da i oni mene čuju.
Kako ste? Sve je u redu?
Pokušat ćemo neko vrijeme živjeti ovdje.
Zatvorila se tvornica u Luichiju
i još ne moramo misliti na školu.
Vidjet ćemo hoće li ovaj izdržati.
Mislim... Ovo je... Zaista je impresivno.
Ali već smo 11 godina u Huelvi.
Promjena je dobra.
Ali ovdje bi pet godina bilo dovoljno, zar ne?
María, mislim da je prerano.
Da sam na tvome mjestu, ne bih se vraćao s djecom.
Kako stojimo s vinom?
Ne razumijem tu dobrotu.
Zaista to organiziraju?
Sastat ćeš se s etistima?
Tko ti je to rekao?
Kako ne bih znao? U javnoj sam službi.
Nećeš valjda...
Ne možeš to učiniti Juanu Mariju.
On je razgovarao sa svima,
dobro to znaš.
Svi mi ovdje, svi,
bili bismo mrtvi da se njih pitalo.
To je samo još jedan cirkus.
Kakvo pokajanje dok ETA još postoji?
Što će reći? Oprostite, moramo vas ubijati,
znate kako je.
Ti će ljudi prije ili poslije izići na ulicu.
Bolje je da iziđu kao pokajnici, zar ne?
Zar im ti moraš pomoći
da oproste samima sebi?
Neka se pokaju, u redu.
Neka prvo surađuju.
Zatim neka umiru od grižnje savjesti.
To je minimalno, Maixabel.
Da bi im pomogla, otvorit ćeš staru ranu?
Jesi li pitala nju?
Evo deserta.
Carmen je pripremila desert.
Nisam imala vremena.
Nisam danas, jučer sam to pripremila. -Jučer?
Obično bi sjedio ovdje.
Ne razumijem zašto je imao toliko povjerenja.
Rekla bih mu da sjedne ovdje.
A taj je dan htio obaviti neke stvari doma
prije odlaska na dobrotvornu večeru.
Već si mi rekla.
Nešto ti nisam rekla.
Savršeno se sjećam, ali...
Pitala sam se je li to jedno od onih sjećanja koje izmisliš zbog šoka.
Sjećam se da sam ispratila tvoga tatu u garažu.
Pogledao me...
I rekao:
"Sanjao sam da su me ubili."
"Daj, ne govori gluposti." I otišao je.
Ne znam jesam li to izmislila. Mislim da nisam.
Ako je to sanjao, zašto je bio tako opušten?
Ne razumijem. To nema smisla.
Ali tako se dogodilo.
I gotovo.
Razmišljanje o tome samo šteti.
Da.
María, ako ti ne želiš da idem na te sastanke,
moraš samo reći.
Mama, ti učini ono što želiš. Ne trebaš moje dopuštenje.
A ti?
Luis. Spreman si?
Za koliko si smrti odgovoran?
Ja izravno? Tri.
Kako si ubijao?
Pištoljem? Bombom?
Pištoljem.
Sjećaš se prvoga?
Da.
Na parkiralištu.
Jedan hitac?
Osam.
Je li bilo potrebno osam?
Ne, ali nisam bio svjestan.
Proslavio si atentat? -Vjerojatno.
Ne sjećam se.
Da si bio na mjestu suca,
kakvu bi si kaznu dao? Istu, manju,
doživotnu, smrtnu?
Ne vjerujem u smrtnu kaznu.
Da sam ja žrtva,
mogla bih ti reći da si ti odlučio da se može ubijati.
Zato želim tražiti oprost.
I što još?
Govorim to jer njoj neće biti dovoljno da zamoliš za oprost.
Tražit će da govoriš, da objasniš,
da se otvoriš emocionalno, Luis.
Da se izložiš, a ja to ne vidim.
Teško mi je govoriti.
Prošle su godine, odvikao sam se.
Gle, ja te moram pripremiti
za pitanja koja bi ti mogli postavljati.
Važno je da odgovoriš na sva.
Ne možeš dovesti ovamo žrtvu i onda nešto prešutjeti.
Ti si sebi oprostio?
Ne mogu misliti o tome. Moram živjeti s time što sam učinio.
Je li se dogodilo nešto zbog čega si se promijenio?
Ne, više je razloga.
Daj mi jedan.
Upoznao sam vođe u zatvoru.
Što se dogodilo?
Bili su ništarije. Zapovijedali su mi mediokriteti
i ljut sam što sam im vjerovao.
To je to.
Luis, zašto si se pridružio ETA-i?
Pa... Da oslobodim narod, da se obranimo.
Ako te to mučilo, učinio si nešto
s čitavom bandom.
To je bilo prirodno. Nisi uopće razmišljao.
Govoriš kao da ti je to bilo suđeno,
da nisi imao izbora. To znači da izbjegavaš odgovornost.
To ti je prvi izlazak? -Da.
Budi oprezan.
Autobusi. -Hvala.
Nemoj se izgubiti.
DOBRO DOŠLI
IZDAJNIK
Još je na snazi moratorij
koji je 1984. zaustavio gradnju pet nuklearnih elektrana.
Danas su samo ruševine.
Prošlo je 10 godina od atentata na Juana Maríja Jáureguija,
bivšeg guvernera Guipúzcoe.
Njegova udovica Maixabel Lasa, obitelj i prijatelji
okupili su se kod spomenika u njegovu čast.
Aktivistica organizacije "Gesta za mir"
Maixabel Lasa uvijek se zalagala za suž...
Mislim da je dobra žena.
Nisi dobro spavao?
Kruh se peče noću, mama.
Ne moraš se tražiti. Nema te već šest mjeseci.
Izbrisali su te.
Čudno je da ti još dolazi. -Moram to imati na umu?
Zašto?
Ne znam. Šalju mi podsjetnike za sve prosvjede.
Moram ići? -Ne moraš nikamo ići, mama.
Nikamo.
Zašto? Rekli su ti nešto?
Primijetila si nešto čudno? -Ne, ništa. Gluposti.
Kakve gluposti?
Ništa poput onoga što je ona doživjela.
Znam, mama. Znam.
Bok, Aitor.
Aitor, Ibon je.
Ibon, sa sinom sam. Ostavi nas na miru.
Što je?
Aitor, što je?
Ne slažemo se s onime što si učinio.
Tko se ne slaže? -To se ne radi tako, Ibon.
Ne možeš činiti što te volja.
Nije fer prema onima koji su ovdje.
Čekaj, čekaj. Ja sam u zatvoru, sjećaš se?
I bit ću još 20 godina.
Ne možeš reći da činim što me volja.
Zatvoren sam 10 godina, a posljednji smo se put vidjeli
kad sam ti došao reći da me nije briga
što si napustio organizaciju.
Nisi mogao, sjećaš se? Sjećaš li se?
Nisi mogao izdržati.
Branio sam te kad su rekli da zaslužuješ metak.
Ulovili su te, odgulio si pet godina
i sada si nekakav junak?
Lako, zar ne? Jako hrabro.
A ja sam izdajnik.
Ubio sam četiri osobe za tu usranu organizaciju
u kojoj si bio jedan mjesec. Ne spominji mi izdaju.
Majku mu!
Etxezarreta.
Bok, Ibon.
Ne namjeravam više nikada izići na vikend.
Da.
Prvi sam se put vratio kao i ti.
Sada iziđem, ne gledam nikoga, ne razgovaram ni s kime.
Spuštena pogleda dok ne dođem kući.
Kao da sam mrtav.
Nikoga nije briga za nas, Ibon.
Zato ću učiniti sve dobro što mogu.
Hajde.
Supruga Juana Maríja Jáureguija?
Upucali su ga u glavu.
Došao je živ, ali nismo ništa mogli učiniti.
Jako mi je žao.
Moći ćete ga vidjeti ako želite.
Ovuda.
Unutra je. -Ne, sad će ga dovesti.
Dobro, ostavljam vas. Vidimo se.
Fašisti! -Fašisti!
Komedijaši! Ovo je farsa!
Uđi, Luis.
Maixabel Lasa, Luis Carrasco.
Sjedni.
Ne znam želi li jedno od vas reći nešto.
Zašto si tražio da me vidiš?
Jer mi je sada važno što osjećaš.
Želim nekako pomoći.
Da znaš da znam...
Da sam učinio čudovišnu stvar.
Želiš li znati nešto? Da ti objasnim?
Znaš li tko je bio moj muž? -Juan María Jáuregui.
Doznao sam nakon što...
Nisi znao koga ćeš ubiti? Nisi znao tko je?
Dobili bismo informacije. O nekome. Nismo to provjeravali.
Bilo je odlučeno.
Nisu ti rekli zašto Juan Mari?
Ne, to nismo pitali. Nije bilo važno.
Trebalo je nauditi. To je sve.
Te smo godine ubili više od 20.
Tvoj je muž bio samo još jedan.
Želim reći da nije bilo motiva. Bilo je lako. Nije imao čuvara.
Bio mi je sve. I mojoj kćeri.
Znam. Jako mi je žao.
Prije nisam znao što izazivam.
Juan Mari bio je otvoren i spreman na razgovor.
Mnogi su rekli da ste ga zbog toga ubili, ali...
Ne znam želim li vjerovati u to da nađem nekakav smisao.
Ne.
Da.
Što sada znaš o njemu?
Bio je guverner.
I to je sve?
Uništiš život i to je sve što znaš o njemu?
Ali sigurno znaš za Lasa y Zabalu.
Juan Mari pomogao je razjasniti taj slučaj
svjedočeći protiv Galinda.
Poslije suđenja rekao mi je da ne zna tko će ga prvi ubiti,
Galindo ili ETA.
Na kraju si to ti učinio.
Spavao si te noći? -Da.
Bio si ponosan?
Da, bio sam ponosan. I slavio sam.
Ušao sam u ETA-u s dvadeset dvije godine.
Znam da to nije malo, nije šesnaest.
Sjećam se da sam bio fanatičan. Nije me bilo briga.
Je li istina da je Makazaga pucao? -Da. Ali to nije važno.
Jednako sam odgovoran.
Izvlačili smo slamke.
Ako si bio odabran, to je bilo dobro ili loše?
Dobro.
Trebao sam to učiniti prethodni vikend,
ali... Nismo to učinili.
Te sam subote bila ondje. -Da.
Da.
Zašto ga niste ubili prethodne subote?
Ne sjećam se. Ibon nije htio.
Zašto? -Ne sjećam se.
Nije bilo važno. Ubili bismo ga druge subote.
Ne, ne biste.
Otišao bi u Čile.
Više nije bio guverner.
Poslali su ga u Čile jer je bio u opasnosti.
Proveo je ondje dvije godine.
Dolazio je svaka tri mjeseca na mjesec dana.
Kao da smo opet bili dečko i cura.
Navikli smo se na udaljenost.
Nazivali smo se nekoliko puta na dan.
Dugo sam zvala njegov mobitel, u Čileu.
Čula bih njegov glas na tajnici, prekinula i nastavila plakati.
Nakon nekog vremena broj je isključen.
Jako mi je žao.
A druga dvojica?
Ibon je ovdje. -Je li?
Priprema li se za sastanak?
Prijatelji ste? -Ne. Bili smo kao mladići dobri prijatelji.
Obojica smo iz Lasartea.
Sada se viđamo svaki dan. Podnosimo se,
ali prijatelji više nismo.
Kad ga vidim, sjetim se svega što smo učinili
i ne mogu to podnijeti jer ne podnosim sebe.
A drugi?
Ne znam što je s Makazagom.
Sreo sam ga u Almeriji kad više nismo bili članovi.
Prišao sam mu, ali on je otišao i više ga nisam vidio.
Neki se promijene i ne kažu to, ali mislim da se Patxi nije promijenio.
Nismo razgovarali s njime.
Sumnjali smo da izvještava organizaciju o nama.
Zašto si se ti promijenio?
Život mi je bio grozan.
Zatvor me spasio.
Vani bih nastavio ubijati. Ovdje imaš vremena za razmišljanje.
U početku provodiš 21 sat u ćeliji.
Ne možeš se skriti od sebe.
Žrtve ti dolaze u snove svaki put kad zaspiš.
Santiago Oleaga, Mikel Uribe,
Juan María Jáuregui...
I oni koji nisu moji.
Budim se s njima
i idem spavati s njima svaki dan.
I ja.
Mene ste slomili.
Nakon takvog događaja
u životu ništa više ne donosi sreću.
Nadam se da će je María imati.
Mnogo sam se puta pitao je li uspjela...
Ne znam želim li ti govoriti o njoj.
Naravno.
Zahvalan sam ti na ovome.
María je fantastična.
Nije postala...
Osoba koja mrzi.
Kako si?
Dobro.
Cure!
Posljednje i idem. -Ne! Još ne ideš.
Moja je mama s malom. -Nazovi je i ostani.
Molim te, nemoj ići. -Ne obećavam ništa.
MAMA
Nećeš se javiti?
Mama je posjetila tatina ubojicu
i ne usudim se otići kući.
Pitala si ga sve što si htjela?
Neke odgovore nije imao.
Ali to nije važno. Važnije je nešto drugo.
On...
Istinski se kaje.
Zaista? -Da.
To... Ako je to moguće...
Jako je utješno. Osjetiš nešto neobično.
Jako neočekivano.
Kao da je... Kao da je završilo.
Kao da opet mogu biti Maixabel.
Znam da to čudno zvuči, ali kao da...
Kao da sam opet dobila staru sebe.
Ne razumiješ me.
Koji je to bio? -Carrasco.
On nije... -Ne.
Ne znamo gdje je onaj koji je pucao.
Izvlačili su slamke. Nije važno tko je pucao.
Da.
Dobro. Ideš sa mnom u šetnju s Nereom?
I tebi bi dobro došlo malo zraka.
Ne mogu.
Rekla sam čuvarima da mogu ići.
Imala sam termin kod liječnika. Baš sam blesava.
Dobro, idem s tobom.
Mislim da ih danas ne trebam.
Opet želim gubiti vrijeme.
Mama, ne dolazi u obzir! Čuješ?
Taj tip ne predstavlja nikoga.
Koliko je ondje pokajnika? Deset?
Ubit će ga kada iziđe, a i tebe ako budu mogli.
Samo želim malo biti s tobom.
Neću im to dopustiti, obećavam.
Da kupim nešto? -Ne.
Kako je bilo s njom?
Maixabel. Zove se Maixabel, znaš to.
Je li pitala zašto ja nisam htio?
Pusti me na miru.
Zašto trčiš u tri ujutro?
Svejedno je u koliko sati idem.
Što je?
Ovdje nemamo tajni.
Pitala sam što se događa!
Žao mi je, mama.
Ne mogu spavati. Glava mi je puna.
Što ti je?
Luis se sastao s Maixabel. -S Maixabel?
I ja ću to učiniti, mama.
Da su barem djed i baka vidjeli da si se promijenio.
Da, mama.
Jednog dana nisam imao vremena doći u stan.
Skrio sam ovdje pištolj, među odjećom.
Sljedeći ga dan nije bilo.
Baka je jedina ulazila u sobu pospremati.
Morala ga je ona uzeti, ali nije ništa rekla.
Dva je tjedna bila kao mrtva.
Na kraju nisam više izdržao. Rekao sam da nije bio moj,
da sam ga čuvao za prijatelja,
a ona nije ništa rekla.
Poslije kad god bi čula vijest o atentatu
znao sam što misli.
Kako mi nije rekla? Nisam znala!
Što bi učinila, mama?
Bili ste u Alicanteu.
Znala je da ne želim otići onamo.
Došla bih! -Ne bi ništa mogla, mama.
Bio sam s njima sedam godina. Živio sam život laži.
Razumiješ?
Bok. -Bok.
Idem gore. Želim vidjeti spomenik.
Možda im je dosadilo razbijati ga.
Dobro. Čuvajte se.
Bok. -Bok.
Uđi, Ibon.
Sastanci su otkazani. Žao mi je.
Zašto?
Odgovorni su odlučili
da zasad neće nastaviti program.
Zašto? Išlo je...
Znam, ali...
Novi delegat kaže da pravi pokajnici informiraju.
Neće biti sastanaka. Žao mi je.
Ibon, ja ovdje ne mogu ništa organizirati,
ali što radiš tijekom izlazaka, tvoja je stvar.
Prestani!
Uzmi, Nerea.
Nerea.
Jako dobro. Još jedan zalogaj, hajde.
Još jedan. Hajde.
Drugi mi je poslao pismo.
Znam. Pročitala sam ga.
Morat ćemo se naći tijekom izlaska. -Na ulici.
Da.
I... Ne znam što da učinim.
Dođi.
Mama, ja neću ići.
Ali zahvalna sam ti što ti ideš.
To su bili junaci.
U školi smo gledali njihove slike na zidu.
Ako ti junaci ne izlaze s počastima,
nego kao pokajnici,
možda će njih više poslušati nego nas.
Ne mogu vjerovati da čovjek koji nam je naudio
sada misli kao ja, a ne...
Da.
Uđi.
Još nije došao.
Ovuda.
Maixabel, znaš da možemo prekinuti bilo kada.
Učinila si to jedanput i nisi nikomu ništa dužna.
Možemo mu organizirati sastanak s drugom žrtvom.
Ne, ne. Nije to za njega, nego za mene.
Tvoji su roditelji živi?
Moja mama.
Znala je što radiš?
Ne, doznala je kad su me uhitili.
Viđaš je?
Da, samo zato izlazim.
Bila je protiv ETA-e. Nikad nije posumnjala.
Nisam živio s njima. Bili su u Alicanteu kad...
Kad sam imao 14 godina, htio sam...
Htio sam se vratiti u Euskadi i...
Odrastao sam s djedom i bakom.
Vratio si se da se pridružiš ETA-i?
Ne, bio sam...
Bio sam u Alicanteu.
Pridružio sam se Odboru za pomoć Nikaragvi.
Idealizirali smo sve...
Sve gerilske pokrete na svijetu.
Kolumbijske gerilce, Oslobodilačku frontu Palestine,
kurdske gerilce, PKK.
Znali smo sve kubanske pobunjeničke pjesme.
I...
Sanjao sam nezavisnu i socijalističku Euskal Herriju.
Kad sam se vratio...
Ušao sam u Obor za amnestiju
i zatim otišao u Jarrai. Ondje smo ih našli.
Mi sami. Nisu nas vrbovali.
Obično te vrbuju, ali mi smo se njima javili.
Pokucali smo na vrata ETA-e.
Znao si da je Juan Mari bio u ETA-i?
Studirao je sociologiju u Bilbau, u vrijeme procesa u Burgosu.
Uhitili su ga i poslali u zatvor u Basauri.
Božić 1970. proveo je u zatvoru.
María se još nije rodila, ali bili smo zajedno.
Bili smo zajedno od 16. godine.
U zatvoru je upoznao ljude iz Radničke komisije
i neke iz UGT-a.
Godine 1973. vidio je da to nikamo ne vodi
pa smo se oboje upisali u Komunističku partiju.
Juan Mari nikad nije odobravao nasilje.
Kad si ti došao? Dvadeset godina poslije?
Nakon stotina mrtvih.
Imao si vremena za razmišljanje.
Nisam to tako vidio.
Nisam to tako vidio. To je bio rat
i ubojstva nisu bila važna.
Tada je bilo tako.
Poslije vidiš stvari drukčije, preispituješ ciljeve.
Ali kada uđeš, povratka nema.
Mislio sam da ćemo brzo pasti
kao brojni komandosi, ali...
Bili smo naivci,
ali nekako smo se održali.
Počeo sam voditi dvostruki život.
Na poslu, s curom, sa svima. Sve je bilo lažno. Lažno.
Svima sam naudio.
Kad su me uhitili
kao da mi je pao kamen sa srca. Završilo je.
Počeo sam razmišljati.
O svemu što sam učinio.
I... Da su me barem ulovili u početku.
Kada...
Kada ste ga ubili,
upravo je tražio da ga pošalju u Jordan.
Ja bih pošla s njime.
Već sam dogovorila neplaćeni odmor,
a María je studirala u Huelvi.
Nije nas više trebala.
Dva dana prije navršila je 19 godina.
Otišla je
proslaviti s ocem i vidjeti prijatelje.
Žao mi je što niste mogli ispuniti planove.
Žao mi je što sam tvoju kći ostavio bez oca.
Zapravo je već odavno ostala bez njega.
Nazvali su je dan nakon atentata.
Maríjin prijatelj, odavde iz Huelve.
Vidjeli su u vijestima i shvatili da ima isto prezime.
Iz istoga je mjesta. Nisu znali gdje je ona
pa su se brinuli.
María im nije ništa rekla.
Rekla sam im da je bio njezin otac
i da su ga ubili.
María je obožavala svoga oca,
ali kad ti prijete, ne govoriš o tome
i čini ti se normalnim.
To i... Provjeriti ispod auta. Grafiti.
Tišina. Pogledi.
Tvoj bratić u Gradskom vijeću Legorrete
ne osuđuje atentat svoga strica.
Prijateljice nikad ne započinju tu temu.
Ništa nije normalno.
A zatim sam imala čuvare.
Zašto?
Ne znam. Vi ćete znati.
Sve ste zatrovali desetljećima.
Nedugo poslije atentata
ponudili su mi vođenje Ureda za žrtve terorizma.
Tada su to bile samo žrtve ETA-e.
Otvorila sam ga za žrtve drugih nasilja.
Žrtve GAL-a, policijskog nasilja...
Mislim da sam zato u opasnosti. Jer su shvatili
da ulazim na teren koji su smatrali svojim.
Da, sjećam se toga.
Baka mi je slala isječke iz novina.
Valjda da bi me smekšala.
U početku sam mislio da je nesreća
što to vodi moja žrtva.
Ali poslije...
Ne znam. Vidio sam što radiš
i što govoriš. Nisam mogao vjerovati.
To mi je ušlo u glavu i samo sam o tome mislio.
Nisam ništa rekao baki.
Jadnica je umrla misleći da se nisam promijenio.
Zbog toga si se promijenio?
Zbog toga i drugih stvari.
U zatvoru se nađeš s ljudima, razmišljaš o svemu i...
Isprva, ne. Isprva vidiš atentate i nije te briga.
Čak se veseliš.
Veseliš se jer moraš vjerovati u to.
Ako ne vjeruješ, nemaš se čega držati. Nemoguće je.
Slomit ćeš se ako misliš na to što si učinio.
Ali dođe trenutak kada...
Dođe trenutak kada više ne možeš. I shvatiš da si čudovište.
I ne znaš kako da to prestaneš biti.
Do dana kada to uvidiš.
Vidiš da možeš moliti oprost.
Znaš?
Radije bih bila udovica Juana Marija nego tvoja majka.
A ja bih radije bio Juan Mari nego njegov ubojica.
21. LISTOPADA 2011.
Euskadi Eta Askatasuna,
baskijska socijalistička revolucionarna organizacija
želi putem ove objave
prenijeti svoju odluku.
Vrijeme je za pogled u budućnost s nadom,
vrijeme je za odgovorno i hrabro djelovanje.
Zbog toga je ETA odlučila
prekinuti svoje oružane akcije.
ETA ovom povijesnom objavom
pokazuje čvrstu i definitivnu namjeru...
ETA je upravo dala izjavu
preko dnevnika GARA...
Mama, gotovo je. Mama, gotovo je!
Da, María, gotovo je. -Napokon!
Gotovo je.
Gledaš? -Da, naravno da gledam.
Razgovarat ćemo poslije. Čujemo se.
Da.
Kroz 51 godinu
i nakon ukupno 857 atentata
u svojoj povijesti.
Uspjeli smo, Juan Mari.
Uspjeli smo, dragi.
Borba je odnijela brojne kolegice i kolege,
zauvijek,
a drugi su u zatvoru ili progonstvu.
Želimo priznati njihov doprinos
i odati im počast.
Ali ni nastavak puta neće biti lak.
Ograničenja će se nastaviti...
Omogućeno je, zahvaljujući snazi španjolskog društva
posvećenog vladavini zakona,
da se danas, definitivno i bez uvjeta,
postavi kao jedini model...
Ništa ne opravdava toliko bola i tolike grozote.
Zato danas sudionici ne mogu biti ubojice,
nego žrtve.
Gradit će se mir i sloboda.
Živjela slobodna Baskija. Živjela socijalistička Baskija.
Nećemo stati dok ne izborimo nezavisnost i socijalizam.
KRAJ TERORA
ETA JE OVO OBJAVILA
BEZ POLITIČKIH ZAHTJEVA
829 MRTVIH
Da premjestimo stol?
Gdje da ovo ostavim?
Ondje, da ih ljudi mogu uzimati kako dolaze.
Ne vjerujem im.
Govore o žrtvama, ne predaju oružja...
Što to znači?
Bok. -Dobro, ali gotovo je.
Gotovo je? -Da.
Nije gotovo. Ništa ne priznaju.
Ne postojimo.
Zato ih treba podsjetiti.
Naravno. Hajde.
Za Juana Marija.
Za Jose Marija. Za Jose Luisa.
Za Froilana. -Za sve. Naravno.
Evo.
Uzet ćete to? -Da.
Da, ovako. Čekajte. Zamijenit ću jedan bijelim.
Tako.
Da te slijedim?
Ne, idem s tobom. Da se ne izgubiš.
Sa mnom?
Idemo ovom cestom. Reći ću ti kada da skreneš.
Crveni su za prošlost. Ima ih 10.
Bijeli je za budućnost.
Ništa ne prepoznajem.
Gotovo da je isto vrijeme
kad sam vozio ovuda,
a sada vozim tebe.
Gotovo da je isto vrijeme.
Znaju da ću doći?
Neki.
Bok. Bok svima.
Dobro. Hvala vam što ste došli.
Ovo je Ibon Etxezarreta.
On je ubio Juana Marija.
Molio me da dođe ovamo sjećati ga se s nama.
Znam da vas boli.
Ali znam da ćete izdržati jer me volite.
Ali i više od toga jer znate što je Juan Mari vjerovao.
Za Juana Marija!
MEDIATRANSLATIONS