Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫פשוט איבדתי את העשתונות.‬
‫איך אתה חושב שהבת שלך הרגישה‬ ‫אחרי שהיא ראתה אותך ככה?‬
‫דייגו, אולי אתה צריך לחשוב על העובדה‬
‫שהחלטות מסוימות התקבלו‬
‫מכיוון שההתנהגות שלך עלולה‬ ‫להשפיע על הבת שלך מבחינה רגשית.‬
‫מאז הגירושין, אתה שב וחוזר למצבים כאלה.‬
‫אבל עם הבחור הזה‬ ‫לא היה לוקח את הקמח, מה שאמרתי לו…‬
‫אני עבדתי.‬
‫כלומר, הוא לא הפסיק להזיז אותו.‬
‫כלומר…‬
‫זה כמו שתשים את הטלפון שלך כאן‬ ‫ואני אקח אותו ואזיז אותו הנה.‬
‫ואז אתה תשים אותו כאן.‬
‫אני אחזיר אותו לפה.‬
‫אתה רוצה אותו כאן, כי כאן הוא צריך להיות.‬
‫אני אחזיר אותו לפה.‬
‫ואז אולי גם אתה תתעצבן, נכון?‬
‫אז אתה אומר לי שההתנהגות שלך,‬
‫העובדה שפוטרת מהעבודה שלך,‬
‫זה הכול בגלל האדם הזה שהזיז את הקמח שלך?‬
‫אתה מבין על כמה כוח אתה מוותר‬ ‫כשאתה מגיב ככה?‬
‫אולי הייתי קצת מתוח לפני כן?‬
‫כלומר, גרושתי תמיד‬ ‫מתייחסת אליי כאל אידיוט.‬
‫היא חושבת שאני אבא לא טוב.‬
‫היא לא צריכה לחשוב שאני אבא לא טוב.‬
‫אבל תשמע,‬
‫יש לנו מעט מאוד שליטה על מה שגרושתך חושבת.‬
‫זה יכול להועיל מאוד,‬
‫דייגו, לעבוד על‬ ‫לא לחשוב דברים כאלה על עצמך.‬
‫אתם מסתכלים טוב?‬
‫שום דבר מזה…‬
‫כן, שום דבר מזה‬
‫לא היה אפשרי קודם.‬
‫אבל עכשיו…‬
‫עכשיו‬
‫זה אפשרי.‬
‫כן, הלו?‬
‫סיפרתי לך שהייתי במסיבה אתמול בלילה, נכון?‬
‫והם זרקו אותי לבריכה עם הבגדים!‬
‫והטלפון שלי?‬
‫ללא נזק.‬
‫הוא עדיין עובד!‬
‫דגם Z6 החדש.‬
‫מדהים זה כלום!‬
‫בחייך. בוא נתייחס לזה ברצינות.‬
‫אתה מבין מה זו רצינות?‬ ‫אם אתה אומר משהו, אתה חייב לעשות את זה.‬
‫השליח לא הגיע. אז איך הלחם יגיע למאפייה?‬
‫הלחם היה אמור להיות מוכן. לא הכנת אותו.‬
‫הוא לא היה מגיע לשם גם ככה.‬ ‫-אבל הלחם גם ככה לא היה מוכן.‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-היא לא מבינה.‬
‫נראה לך שאני מחליט אם להכין אותו או לא?‬
‫את חושבת שאנו מחליטים?‬ ‫אנחנו הכפילים הארורים.‬
‫לך תזדיין, שמוק!‬
‫סוזנה, תירגעי.‬
‫בבקשה, ארמנדו. אנחנו מקשיבים.‬
‫לכי לפפואה גינאה אם את לא מאמינה.‬
‫לכי ותראי. הם חופשיים שם.‬
‫כאן, אנחנו רק הכפילים שלהם.‬
‫הזהויות האמיתיות שלנו נמצאות שם.‬
‫אבל זה בסדר.‬
‫מה שחשוב זה לקבל את זה.‬
‫אז ארמנדו, אתה אומר לנו‬ ‫שאתה לא מרגיש חופשי.‬
‫אבל אנחנו לא מכריחים אותך לעשות דבר.‬
‫ברור שלא.‬
‫זה שבי הרבה יותר מעודן.‬
‫אני לא מחליט אם להכין את הלחם או לא.‬
‫גם אתה כפיל.‬
‫אתה חושב שאתה מחליט‬ ‫אם להיות פסיכיאטר או לא?‬
‫מה שאני אומר ברור?‬ ‫-קלרה, אנו נעריך דיוק בזמנים.‬
‫לך תזדיין!‬
‫כן, אבל הייתי צריכה לקחת את הזקנה לרופא.‬
‫לא, אני לא סיימתי.‬
‫רק שנייה, ארמנדו. סליחה.‬
‫קלרה, אני לא חושב שהייתה לך משמרת היום.‬
‫גם אני לא חשבתי.‬
‫אבל הם מתקשרים ברגע האחרון,‬ ‫כאילו שאין לי משהו יותר טוב לעשות.‬
‫אכפת לך לא לאכול בזמן הטיפול הקבוצתי?‬
‫סיימתי.‬
‫בסדר.‬
‫ויתרתי על ארוחת צהריים כדי לא לאחר.‬
‫לא, אבל באמת לא סיימתי.‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫פריס, למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫אתה יודע שאני מסיימת כאן מחר.‬
‫אני חוזרת לחיים שלי.‬
‫יש לי גם הצגת תיאטרון שמתחילה.‬
‫כן. גם בגלל…‬
‫אז מי זה הבחור הזה?‬
‫מה אתה עושה? מאונן בפארק?‬
‫איך היה במעון היום?‬
‫בסדר.‬
‫הם משאירים לך מספיק זמן לחפש עבודה,‬
‫או שאתה צריך להיות שם כל היום?‬
‫אני אמצא עבודה. אין סיבה למהר.‬
‫תן לי להתאושש, לא?‬
‫כן, להתאושש.‬
‫דייגו.‬
‫אתה יודע על פינגיווינים, נכון?‬
‫פינגווינים יכולים לשגר את הצואה שלהם‬
‫בכוח גדול פי עשרה מבני אדם.‬
‫כמו יריית אקדח!‬
‫אבל הם לא עושים את זה בכוונה.‬
‫הטבע דאג לכול.‬
‫כדי לשמור על הקן שלהם נקי,‬ ‫הם יורים אותו רחוק. הם מתיזים אותו.‬
‫תאר לעצמך שכלב ים קטן חלף מאחוריו.‬
‫הוא ימצא את עצמו מכוסה בחרא.‬
‫כלב הים הקטן יתרגז.‬
‫אבל זו תהיה טעות.‬
‫זו תהיה טעות להתרגז‬ ‫כי זה טבעו של הפינגווין.‬
‫הפינגווין לעולם לא ישתנה.‬
‫אני הפינגווין. הפינגווין הוא אני.‬
‫ואין לי שום כוונה להשתנות.‬ ‫-ומה? אתה חושב שאני נהנה מזה?‬
‫תקשיב, אלא אם הם זוג,‬ ‫שני גברים לא יכולים לגור יחד.‬
‫הם כמו שני אסירים.‬
‫עכשיו, מחר, אתה תלך לחפש עבודה,‬
‫ואז תעשה מאמץ לא לאבד את העשתונות בעבודה.‬
‫החבר'ה האלה היו מניאקים כי הדבר היחיד‬
‫שהם רצו לעשות היה לפטר אותי.‬
‫כן, בטח! במקרה,‬ ‫אלה תמיד האנשים האחרים שהיו מניאקים.‬
‫אבל אתה המניאק האמיתי.‬
‫יש לך בת, ואתה מתחרפן ומאבד עבודות…‬
‫והכול מתמוטט.‬
‫שלום.‬
‫שלום, יקירתי.‬
‫אתה יודע שיש לך חצי שעה?‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫היי.‬
‫שבי כאן.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר?‬
‫הבאתי לך משהו.‬
‫שני מיצים.‬
‫משמש, האהוב עלייך.‬
‫זה אורגני,‬
‫אז גם אימא שלך תהיה מרוצה.‬
‫ואיך הולך בבית הספר?‬
‫בסדר.‬
‫יופי.‬
‫אבא, אתה…‬
‫ירדת במשקל.‬
‫קצת, כן, אבל…‬
‫אבל אני…‬
‫רגוע. אני בסדר.‬
‫את תראי עכשיו, לאט לאט,‬
‫אני אחזיר הכול לקדמותו.‬
‫הכול.‬
‫בית המשפט של רומא,‬
‫אחרי בחינה מחדש‬ ‫של התיק של גברת קלרה פגאני,‬
‫מאשר שישה חודשים נוספים‬ ‫של נוכחות במעון היום‬
‫שהוקצה לה בעבר.‬
‫תגידי משהו!‬ ‫-לא.‬
‫תגידי משהו!‬
‫זה פריס המניאק הזה.‬
‫מאחר וזה גזר דין חלופי לכליאה,‬
‫אני מזכירה לך שהנוכחות חובה,‬
‫עם מאסר על תנאי.‬
‫השישה במאי נקבע כתאריך לבחינת התיק.‬
‫אבל לא עשיתי כלום!‬
‫תשתקי.‬ ‫-לא עשיתי כלום.‬
‫תשתקי.‬
‫לא.‬
‫כבוד השופטת?‬ ‫-מה?‬
‫אני יכולה לדבר איתך על גזר הדין?‬
‫צריך להתייחס לזה כאל תאונה.‬ ‫-אסור לנו לבוא במגע ישיר.‬
‫תקשיבי.‬ ‫-זוזי.‬
‫אלה החיים שלי! עם מי אני צריכה לדבר?‬
‫למה את לא מקשיבה לי?‬ ‫בבקשה. כולכם משתפים פעולה בזה?‬
‫היי, פריס!‬
‫פריס, אתה מנסה לדפוק אותי?‬
‫כתבת עליי דוח מחורבן‬ ‫ולא ציינת את זה אתמול?‬
‫אני שחקנית.‬
‫אני מתחילה בהצגה חדשה שבוע הבא.‬ ‫יש סיבוב הופעות!‬
‫אתה תדבר עם המפיק? אתם מטריפים אותי כאן!‬
‫תירגעי.‬ ‫-מטריפים!‬
‫את כאן כי למעשים שלך יש השלכות.‬
‫זו הייתה תאונה. לא התכוונתי לשרוף אותו.‬
‫תאונה. זה נגמר רע.‬
‫מזל רע!‬ ‫-את לא משתפת פעולה.‬
‫לא עוקבת אחר התוכנית.‬ ‫-שישה חודשים.‬
‫תקועה פה.‬ ‫-לא עושה צעד ראשון.‬
‫את לא מזהה את הבעיה.‬ ‫-אני נורמלית! אוקיי? נורמלית!‬
‫יש לך מזל ששלחתי את הדוח‬
‫לפני שהנורמליות הזו שלך הציעה‬ ‫שתארבי לשופטת במגרש חנייה!‬
‫מתי ארבתי לשופטת?‬ ‫עכשיו אסור לי אפילו לדבר עם מישהו?‬
‫אסור אפילו לדבר.‬ ‫-קלרה, לאן לעזאזל את הולכת?‬
‫טוב, אז יש לך בעיה.‬
‫את מסכימה?‬
‫את לא פה בשביל הכיף. זה לא צירוף מקרים.‬
‫תכניסי את זה לראש שלך, אחת ולתמיד.‬
‫עכשיו תדחפי. חזק.‬
‫זה כואב.‬
‫היא אמרה שזה כואב.‬ ‫-הבאת את צילומי הרנטגן?‬
‫לא.‬
‫בן הדוד שלך ג'קומו בטח גנב אותם.‬
‫אני אבקש אותם ממנו‬ ‫כדי שנוכל להביא אותם בפעם הבאה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני אשים לי תזכורת.‬
‫אנה היא הנכדה הטובה היחידה שיש לי.‬
‫תשכח מכל השאר.‬
‫קדימה. תשחי.‬
‫תדחפי חזק.‬
‫לאט לאט.‬
‫לך תזדיין!‬
‫סליחה.‬
‫אני מבינה אותם, כי הוא היה בן חמש…‬
‫דחוף את זה לתחת שלך, שמוק!‬
‫הנכד שלי היה בן חמש,‬ ‫וזה לא צריך להיות ככה, אבל…‬
‫לא לראות אותו יותר…‬
‫דחוף את זה לתחת שלך, שמוק!‬
‫אני מתגעגעת אליו.‬
‫זה ממש מצער אותי שאני לא יכולה לראות אותו.‬
‫וחוץ מלצער אותך,‬ ‫איך עוד זה גורם לך להרגיש?‬
‫אני מתביישת.‬
‫מאוד.‬
‫סוזנה, אם תנסי להתמקד‬ ‫בעובדה שזו המחלה שלך,‬
‫ולא משהו שאת עושה בכוונה,‬ ‫זה לא עוזר לך להרגיש יותר טוב?‬
‫אבל איך היא תעשה את זה?‬ ‫הם מתייחסים אליה כאל מצורעת.‬
‫מתי ראית את הנכד שלך בפעם האחרונה?‬
‫חודשים?‬
‫שנים!‬
‫זה ממש מכעיס אותך, קלרה?‬ ‫-ברור. חמש שנים!‬
‫יש לה מחלה, ובמקום לעזור, הם מפחדים?‬
‫אבל לא, אולי זה לא פחד.‬
‫אולי הם רוצים להגן על הילד‬ ‫ממשהו שאולי הוא לא יבין?‬
‫סוזנה, זכותך להגיד לכולם שיזדיינו.‬ ‫תגידי להם.‬
‫לא, זה לא פתרון יאה. ממש לא.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫התכוונתי להזמין את הזקנים‬ ‫ממועדון הבאצ'י לארוחת צהריים.‬
‫תוכלו להכין לנו מנת פסטה?‬
‫דייגו, אתה שף, נכון?‬
‫אתה חושב שזה אפשרי?‬ ‫-תוכל להתמודד עם זה?‬
‫בטח שנוכל, פריס.‬
‫נהדר! אני אתקשר אליהם. אנחנו נהיה עשרה.‬
‫אני חושב שכל מה שצריך‬ ‫כדי להכין קרבונרה נמצא במטבח.‬
‫זה יהיה נהדר. בסדר? נתראה אחר כך. תודה.‬
‫סליחה. אכפת לך? בבקשה.‬
‫לא, אני לא יכול לעבוד ככה. אני צריך מרחב.‬
‫יש לי חוקים נוקשים. אני לא יכול לעבוד ככה.‬
‫תראי, אמרתי לו רצועות,‬ ‫הוא חתך לקוביות. קוביות!‬
‫רצועות קצרות, לא קוביות. הן רצועות קצרות.‬
‫תסתכל טוב לפני שאתה מתלונן!‬
‫תשפוך! קדימה! זה יותר טוב.‬
‫לך תזדיין!‬
‫אני מאשר.‬ ‫-תשאיר בזה קצת מים, בבקשה.‬
‫עשרה אזרחים ותיקים בטווח גילאים של 78-86.‬
‫אוקיי.‬
‫בואו נכבה את זה עכשיו.‬ ‫-חכי!‬
‫את יכולה בבקשה לא לגעת בכול?‬ ‫כמה פסטה הוספת?‬
‫שמונה מאות.‬
‫אמרתי לך לא יותר מ-600!‬
‫ברור שזה יותר מדי.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫תראו את השף!‬
‫יש יותר מדי. תראה.‬
‫זין בתחת!‬
‫סליחה. כבר אמרתי לשניים מהם ללכת להזדיין.‬
‫סוזנה, הם שני זקנים ממועדון הבאצ'י.‬ ‫תירגעי.‬
‫זה דוחה.‬ ‫-איך זה דוחה?‬
‫זה דוחה. אין מספיק רוטב לכל הפסטה. דוחה.‬
‫זוז.‬ ‫-זה דוחה.‬
‫אתם צריכים לעזוב אותי בשקט, אוקיי?‬ ‫אני לא יכול לעבוד ככה.‬
‫זה מעדן.‬
‫זה דוחה!‬
‫לא, זה מעדן.‬ ‫-זה דוחה.‬
‫זה מה שאתה עושה, משתגע.‬
‫אתה חושב שאתה לא מסוגל,‬ ‫אבל הכנת קרבונרה ארורה!‬
‫תטעם, צ'יפ.‬ ‫-אכלתי קרקר קודם.‬
‫כפיל?‬
‫ג'ינה, בואי.‬
‫נכון? תגידי לו.‬
‫זה מעדן.‬
‫זה ממש טוב.‬
‫אנחנו מגישים פסטה מתוך פח האשפה.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אנחנו צריכים להגיש משהו.‬
‫אבל מה את עושה?‬
‫אז תגישי את זה.‬
‫מה לעזאזל? מה אתה עושה?‬
‫אתה רוצה לעשות לי כוויה? אתה חולה.‬
‫לא, אני לא!‬
‫צ'יפ, זה סוד מדינה.‬ ‫-כן.‬
‫ג'ינה, בואי. תעזרי לי.‬
‫קחי שתיים.‬
‫קח את זה. שתיים!‬
‫תיקח גם את זאת. קדימה.‬
‫תודה.‬ ‫-ברכות!‬
‫קלרה, בואי הנה. גם דייגו.‬
‫בואו.‬
‫זה נהדר.‬ ‫-כן?‬
‫אנחנו נעשה את זה כל יום.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת שאף אחד בחוץ‬ ‫לא מקבל תשלום כדי להבין אתכם,‬
‫להקשיב לכם, להבין את הטראומות,‬ ‫את הסיבות למה ואיך.‬
‫אז עכשיו העולם החיצון יבוא הנה‬ ‫כדי שתהיה לכם הזדמנות‬
‫להוכיח שאתם מסוגלים לתקשר.‬
‫אנחנו משעים את הכנת הלחם‬ ‫ופותחים לציבור הרחב.‬
‫מסעדה?‬
‫הם רוצים שנפתח מסעדה.‬
‫בדיוק. משהו פשוט מאוד.‬
‫כבר יש לנו שף,‬ ‫אלא אם אתה לא מרגיש שאתה מוכן.‬
‫וקלרה, מאחר שאת טוענת‬ ‫שאת לא צריכה להיות כאן,‬
‫נראה שאת הכי מתאימה לנהל אותה.‬
‫למה אני?‬
‫אני לא רוצה לנהל את הקבוצה.‬
‫סליחה. זה ברור לי שנועדתי לעשות משהו אחר.‬
‫למה אתה לא מסוגל להבין?‬ ‫-רוצה לצאת מכאן?‬
‫תשכנעי אותי.‬
‫דייגו, אולי מחר תוכל להכין לנו‬ ‫ריזוטו נחמד, או מנה עיקרית?‬
‫אבל אני מכין מנה אחת ביום. טוב? רק אחת.‬
‫לא ריזוטו ומנה עיקרית… מה,‬ ‫אני אמור להכין להם גם קינוח?‬
‫בסדר. אני מבינה.‬
‫ואת עובדת לפי החוקים שלי, טוב?‬ ‫-הבנתי.‬
‫נעשה את זה בדרך שלי.‬ ‫-בסדר. למה אתה מתעצבן עליי?‬
‫כי בכנות, זה נראה לי מטורף, אוקיי?‬
‫זה נראה לי אידיוטי.‬ ‫-יכולת להגיד לו לא.‬
‫אבל אמרת כן.‬ ‫-אמרתי לא.‬
‫מה יכולתי להגיד, שאני לא מסוגל?‬
‫אני לא יודעת. אבל אל תתעצבן עליי.‬
‫תפני כאן. זה כאן.‬
‫כאן?‬ ‫-כאן.‬
‫אוקיי.‬
‫זה שם.‬
‫אתה ממש מחופף.‬
‫תראו מי שמדברת!‬
‫תראו מי שמדברת, זאת שמציתה בתים!‬
‫זה מה שהם אומרים?‬
‫מה?‬ ‫-שאני מציתה בתים?‬
‫טוב, אבל אני גם השמדתי בית מלון.‬
‫אני לא נעלב אם אנשים אומרים לי את זה.‬
‫צא החוצה! קדימה. לך הביתה!‬
‫לך!‬
‫אני אשחרר את חגורת הבטיחות.‬ ‫-לך!‬
‫אני אקח את התיק שלי…‬
‫ואלך.‬
‫בעלי היה חולה.‬
‫היה לו גידול.‬
‫ישבתי איתו ימים ולילות.‬
‫ימים ולילות.‬
‫נרדמתי פעם אחת, רק פעם אחת,‬
‫והייתה לי סיגריה בוערת,‬
‫והווילונות עלו באש.‬
‫לא התכוונתי.‬
‫זו הייתה תאונה. רק תאונה ארורה.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה עם בעלך?‬
‫הוא מת?‬
‫לא. בעלי היה בסדר.‬
‫אבל אחרי כל מה שעשיתי בשבילו,‬
‫אחרי הכימותרפיה,‬
‫בתי החולים,‬
‫אחרי כל הסבל,‬
‫הוא החלים.‬
‫ועזב אותי, פשוט ככה.‬
‫הבנת?‬
‫הייתי לחוצה.‬
‫הייתי נסערת.‬
‫והוא פשוט עזב אותי.‬
‫ואנשים אומרים שהצתתי את הבית, נכון?‬
‫לאנשים לא אכפת.‬
‫ובסוף מישהו נשאר לבד. לגמרי לבד.‬
‫אני יודע.‬
‫כמו שאמרת היום,‬
‫כשמישהו חולה, אנשים מפחדים.‬
‫ככה זה.‬
‫תודה‬
‫על הטרמפ.‬
‫אני יכולה להיכנס?‬
‫יש לי פיפי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת, אני יכולה להיכנס?‬
‫את רוצה להיכנס?‬
‫את רוצה…‬
‫-מה?‬
‫את הולכת עם הגבר הראשון שעובר ליידך?‬
‫לא. באמת יש לי פיפי.‬
‫לאן את הולכת? את לא יכולה להיכנס.‬ ‫לאן את הולכת?‬
‫מה את עושה?‬
‫מה אתה חושב?‬
‫כולם כאן מכירים אותי!‬
‫אבל את מטורפת!‬
‫- ברכותינו! -‬
‫-אנו שמחים להודיע לך‬ ‫שבקשתך התקבלה -‬
‫- והמסעדה שלך תופיע כעת באתר שלנו -‬
‫"בגבולות הדמיון,‬
‫היכן שטירוף פוגש גאונות,‬
‫תוכלו לחוות את הדברים‬ ‫המפתיעים והטעימים ביותר‬
‫שהחך שלכם אי פעם טעם."‬
‫יש לי בעיות משלי.‬
‫יש לי חייזרים, ואם לא אזהר,‬ ‫הם ייקחו את אימא שלי.‬
‫אבל אני לא מספר לך את זה.‬
‫"…טירוף בתפריט הנועז‬ ‫שמציע שף שמגיע לו כוכב.‬
‫טירוף באופן בו המנות מוצגות.‬
‫טירוף במופעי הג'אז‬ ‫שעד השעות הקטנות של הלילה,‬
‫ילוו כוס אחת אחרונה‬ ‫של שיקויו המתוק של בכחוס."‬
‫המקרר כל כך מבולגן.‬
‫אז ירקות ירוקים נמצאים למטה,‬ ‫ירקות שורש באמצע,‬
‫וכרובית ודומותיה למעלה, מסיבות ברורות.‬
‫"טירוף בשירות…"‬
‫אני אטפל באספקת הנוזלים. עבור.‬
‫"…שיותירו אתכם חסרי מילים.‬
‫הפנינה הקטנה הזו ממוקמת במקום סודי ומבודד‬
‫שכתובתו מתגלה רק לאחר ביצוע הזמנה,‬
‫כדי להבטיח ללקוחותיה‬
‫חשאיות ואקסקלוסיביות מירביות."‬
‫מה זה?‬
‫לא, זה… זה רק… זה מרגיע אותי.‬
‫כן?‬ ‫-כי אלה הזהויות האמיתיות והחופשיות שלנו.‬
‫זה מרגיע אותך?‬ ‫-כן.‬
‫זה בגלל שאתה מטורף!‬
‫לא.‬ ‫-כי זה מלחיץ אנשים.‬
‫זו האמת. האמת שלי.‬ ‫-הם מוטרדים!‬
‫ככה אני מבטא את האמת.‬ ‫-איזו אמת? תיפטר מהחרא הזה!‬
‫לא, זו האמת שלי!‬
‫זו לא האמת של אף אחד. תיפטר מזה!‬ ‫-שלא תעזי!‬
‫יש חלק ממני בתוכך!‬
‫אני לא חושבת.‬ ‫-בתוכך…‬
‫כפיל, תיפטר מהחרא הזה!‬ ‫-קוראים לי ארמנדו!‬
‫תשאיר את זה.‬
‫"…כי אולי היה לכם יום רע,‬
‫אולי אתם שונאים את הקולגות שלכם,‬
‫או מרגישים כמו האנשים‬ ‫הכי פחות חשובים בעולם,‬
‫אבל ברגע שכף רגלכם תדרוך במונרו,‬
‫זה הקסם של המקום‬ ‫שיחזיר את האמון שלכם בעולם,‬
‫יפתיע אתכם באופיו המזמין,‬
‫בחומו, ובקסמה עוצר הנשימה של בעלת המקום."‬
‫את אוהבת את זה?‬
‫מאוד. תודה.‬
‫אני אשים לך את זה.‬
‫סליחה, אבא.‬
‫זאת אימא.‬
‫של מי הטלפון הזה?‬
‫שלי. זו הייתה מתנה.‬
‫מתוקה, את צעירה מדי בשביל שיהיה לך טלפון.‬
‫מי נתן לך אותו? אימא?‬
‫גם היא.‬
‫הם בחרו אותו ביחד.‬
‫תסלחי לי.‬
‫סליחה. את עובדת סוציאלית, נכון?‬
‫אז תגידי לי,‬ ‫את חושבת שזה נורמלי מבחינה סוציאלית‬
‫שלילדה בת 10 יהיה טלפון נייד כזה?‬
‫לאשתך יש משמורת מלאה על הילדה. היא מחליטה.‬
‫לא, אבל היא לא זו שקנתה אותו.‬ ‫זה היה האידיוט.‬
‫והיא הבת שלי.‬
‫הוא לא אמור להחליט אם לתת לה טלפון נייד.‬
‫נכון?‬ ‫-כן, אבל תירגע.‬
‫תירגע.‬ ‫-זה אני, אולי עם אימא שלה.‬
‫תירגע.‬ ‫-אבל לא הוא!‬
‫תירגע.‬ ‫-לא הוא. הוא אפס!‬
‫הוא אפס!‬
‫מתוקה…‬
‫אני מצטער, מתוקה. תראי…‬
‫פגעתי בזה. לא עשיתי את בכוונה.‬
‫פגעתי בזה.‬
‫דייגו, אני לא עומדת בזה יותר.‬
‫פריס אומר שאני יוצרת אווירה עוינת.‬
‫אני. אתה חושב שאני יוצרת אווירה עוינת?‬
‫מה קרה?‬ ‫-דייגו!‬
‫זה היית אתה. פרצת לבית ושברת הכול.‬
‫אמרת שכבר אין לך מפתח לבית!‬
‫את לא יכולה להיות פה.‬ ‫-עזוב אותי. אני אדווח עליך!‬
‫לא תראה את ביאנקה‬ ‫יותר לעולם! זו השגת גבול!‬
‫לא עשיתי כלום.‬ ‫-לא תראה אותה!‬
‫נעלת את הדלת שלוש פעמים ארורות.‬
‫אפילו אם ניסית לביים פריצה, שמתי לב לזה!‬
‫את בטח נעלת אותה‬ ‫עם שלושה סיבובים של המפתח,‬
‫כי ככה זה צריך להיעשות.‬
‫מעניין איך רק הדברים של דמיאנו נשברו!‬
‫אז הוא עבר לגור בבית שלנו באופן קבוע?‬
‫הוא גר בבית שלנו עם ביאנקה?‬
‫זה לא עניינך.‬ ‫-תגידי את זה.‬
‫אני אחזור על זה. לא תראה את ביאנקה.‬
‫אפילו לא עם שירותי הרווחה!‬ ‫-אל תגידי את זה!‬
‫לא תראה אותה!‬ ‫-אל תגידי את זה!‬
‫אני אומרת את זה.‬ ‫-אל תגידי את זה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫קלרה, בבקשה. לא עכשיו.‬
‫המטורף הזה פרץ לבית שלי‬ ‫ושבר הכול הבוקר.‬
‫תפסיקי.‬ ‫-זה מה.‬
‫אני לא חושבת. דייגו ישן אצלי אתמול בלילה.‬
‫התעוררנו ב…‬
‫באיזו שעה זה היה, מותק? 11?‬ ‫אז לא, לא יכול להיות שזה היה דייגו.‬
‫אלוהים, אולי אלה היו גנבים?‬
‫בטוחה שהם לא לקחו כלום?‬
‫הוא אמר לי שכבר אין לו את המפתחות,‬
‫ואני ממש אכעס אם כן.‬
‫ישנת איתה?‬
‫לא אמרת לה?‬
‫תסלחי לי. מי את?‬
‫קלרה.‬ ‫-קלרה.‬
‫ואת בטח דיאנה. אפשר לקרוא לך ככה?‬
‫הם מזדיינים חזק!‬
‫סוזנה.‬ ‫-סליחה.‬
‫זונה!‬
‫תסלחי לה. יש לה טורט.‬
‫הם עירבו אותי בתהליך השיקום הזה.‬
‫אני מגיעה הנה פעם בשבוע‬ ‫כדי ליצור סוג של המשכיות‬
‫בין חיי היומיום והחיים במעון.‬
‫נכון, יקירי?‬
‫כנראה שאני זו שנעלה את הדלת. אולי.‬
‫זו תקופה ממש לחוצה.‬
‫אני הולכת.‬
‫אני שמחה שאתה בסדר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ביי, דיאנה.‬ ‫-ביי.‬
‫פרצת לה לבית?‬
‫את שקרנית מקצוענית.‬ ‫-לא. אל תגיד את המילה הזאת.‬
‫זה לא זה. רק שעכשיו היא חושבת שהשתנית‬
‫ושאתה עם בחורה מגניבה ונחמדה.‬
‫היא לא התנצלה בפניי פעם אחת במשך 10 שנים.‬
‫לשירותך.‬
‫אבל כולם שם משעממים. וזקנים.‬
‫אני יודעת. אבל את‬ ‫צריכה לחשוב על הצד החיובי.‬
‫הנה עשרת האסימונים שלך.‬
‫מה? הצד החיובי?‬
‫אני מתכוונת שהיום, את ואני‬
‫נעשה חיים.‬
‫קוואק!‬
‫-קוואק!‬
‫את שולטת בכול עם הדוושה.‬ ‫תלחצי כדי להאיץ, תשחררי כדי להאט.‬
‫אבל אני מפחדת!‬
‫לא צריך לפחד. תחשבי על האיש בבית האבות.‬ ‫תכווני אליו. באנג!‬
‫ואת נוסעת ישר אליו!‬
‫באנג!‬
‫היי!‬
‫אדליידה, אני הולכת להביא‬ ‫עוד אסימונים מהקופה, בסדר?‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫אני כבר חוזרת!‬
‫אנה?‬
‫לאן היא הלכה?‬
‫אנה?‬
‫אפשר לקבל עוד 10 אסימונים, בבקשה?‬
‫אדליידה?‬
‫זין!‬
‫אדליידה?‬
‫עצור! אדליידה! היי!‬
‫אדליידה, מה קרה?‬
‫תעזרו לי!‬
‫מה קרה?‬
‫הרופאים אמרו שצריך לנוח.‬
‫זה רק שבר קטן בפרק כף היד. אוקיי?‬
‫עשית לה בדיקה מלאה?‬
‫בוקר טוב.‬
‫שלום. דה פסקליס.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫מנהל בית האבות שהגברת מתגוררת בו.‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום.‬
‫כמו שאמרתי כבר כמה פעמים,‬
‫הגברת ואני ישבנו על ספסל בשלווה,‬
‫כשפתאום, היא נפלה.‬
‫עכשיו, אני לא יודעת אם היא נפגעה בראש,‬ ‫אז הייתי עושה בדיקת CT,‬
‫רק כדי להיות בטוחים‬ ‫שהיא לא תחזור לבית האבות‬
‫ווריד במוח שלה יתפוצץ‬
‫והיא תמות, פשוט ככה, בגלל איזו שטות!‬
‫אדליידה,‬
‫נפלת כשקמת מספסל?‬
‫זה היה יום ממש נהדר.‬
‫כל כך נהניתי.‬
‫בוא איתי כדי לחתום על מסמכי השחרור שלה.‬
‫אני לא מבין איך סומכים‬ ‫על מישהי כזאת עם אישה מבוגרת.‬
‫וזו הייתה השופטת…‬ ‫-קלרה.‬
‫את כל הזמן מכניסה את עצמך‬ ‫למצבים שקשה להסביר אותם.‬
‫בבקשה תורידי את הדבר הזה, הצמיד.‬
‫היי.‬
‫היי, את יודעת שסוזנה‬ ‫מסתובבת ואומרת לכולם,‬
‫"הם מזדיינים חזק!"‬
‫כלומר, כולם חושבים שאת ואני ביחד.‬ ‫הבנת? כולם.‬
‫אז מה?‬
‫אז אפילו פריס שמע על זה.‬
‫מה אכפת לי מה פריס שמע?‬ ‫-עוד שני כדורי בשר.‬
‫הם מזדיינים חזק! סליחה.‬
‫היא אמרה לארבעה אנשים שיזדיינו מפה!‬
‫תגידו משהו!‬ ‫-זה לא בכוונה.‬
‫זה לא בכוונה, אבל את עושה את זה.‬ ‫אז תזדייני גם את.‬
‫היא ככה כל היום.‬
‫היא מסתובבת ואומרת,‬ ‫"הם מזדיינים חזק!" לכל המעון.‬
‫זה נורמלי שזה יטריד אותי, נכון?‬
‫אם ישמעו את זה…‬
‫זה נורמלי שאתה עושה בלגן כזה גדול,‬
‫אני מצילה אותך, ואתה לא רוצה שאנשים ידעו?‬
‫את מטורפת?‬ ‫-מה אמרת?‬
‫את מטו…‬
‫תירגעי.‬ ‫-אמרת "מטורפת"?‬
‫כן.‬
‫אני לא מטורפת!‬
‫הבנת?‬
‫אני לא מטורפת! אני עייפה!‬
‫היה לי יום קשה!‬
‫אני עייפה.‬
‫למישהי היה יום קשה.‬ ‫לא! נגיד לה שהיא מטורפת!‬
‫בואו נגיד לה!‬
‫היה לי יום קשה.‬
‫בחייך.‬
‫אני לא חושב שאת מטורפת.‬
‫לא במובן הקליני, בכל אופן.‬
‫אה, זה מצחיק אותך.‬
‫קצת.‬
‫אמר האיש שהשיג גבול.‬
‫לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫זה הבית שלי!‬
‫הוא נמצא בבית שלי.‬
‫והוא ישן במיטה שלי, משתמש בשידה שלי,‬
‫ומתעורר בכל יום עם הבת שלי במקומי.‬
‫טוב, אתה צודק.‬
‫ואני זה שמשיג גבול?‬ ‫-תירגע. אתה צודק.‬
‫זה מחרפן אותי.‬
‫אני מפחד שביאנקה‬
‫תשכח ממני.‬
‫אימא שלי, כשהייתי בן ארבע,‬
‫עזבה אותי.‬
‫היא פשוט קמה ועזבה בן לילה,‬ ‫מעולם לא נראתה שוב.‬
‫ואני אפילו לא זוכר את הפנים של אימא שלי.‬
‫יש לי 300 תמונות מזוינות של אבא שלי,‬
‫אבל לעזאזל, אפילו לא אחת של אימא שלי.‬
‫אני כן זוכר דבר אחד.‬
‫שהיא תמיד הייתה שרה…‬
‫מרלין.‬
‫מרלין?‬ ‫-מרלין מונרו.‬
‫את זה.‬
‫הבנת? אני לא רוצה שאותו הדבר יקרה לביאנקה,‬
‫שהיא תשכח איך אני נראה.‬
‫לעזאזל, יורד גשם.‬ ‫-כן.‬
‫בוא נלך לשם.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫את סחוטה.‬
‫יורד גשם זלעפות.‬
‫הטלפון שלך מצלצל.‬
‫כן.‬
‫שלום.‬
‫ערב טוב.‬
‫כן.‬
‫לא, אני מצטערת. אנחנו מלאים‬ ‫בששת השבועות הקרובים.‬
‫כן.‬
‫לא.‬
‫בטח! תתקשר שוב.‬
‫אנחנו נחכה. ערב טוב.‬
‫כלום.‬
‫מה מלא בששת השבועות הקרובים?‬
‫כלום.‬
‫את עובדת עליי? הייתי פה. שמעתי אותך.‬
‫זה שום דבר. כתבתי כמה ביקורות ב…‬
‫במה?‬ ‫-פתחתי אתר.‬
‫פרופיל באינטרנט, למסעדה שלא קיימת‬
‫אבל שתהיה כמו שלנו אם כן.‬
‫אז את ממציאה שקרים על סדנת הבישול?‬
‫זה נשמע רע כשאתה אומר את זה ככה.‬
‫חכה.‬
‫הנה. תקרא את זה.‬
‫"מונרו מרגישה כמו בווילג' בניו יורק,‬
‫אבל עם מיקום נוח קרוב לבית.‬ ‫רמה גבוהה."‬
‫את כתבת את זה?‬ ‫-לא, אני לא כתבתי את זה.‬
‫מישהו שמעולם לא היה שם כתב את זה,‬ ‫אבל אחרי שקרא את הביקורות שלי.‬
‫הבנת?‬
‫לא.‬
‫בעיקרון, אנשים כותבים את הביקורות האלה‬
‫מבלי שאפילו היו במסעדה.‬
‫ואז הם מפציצים אותי בטלפונים‬ ‫כדי לעשות הזמנות,‬
‫אבל אני אומרת שאנחנו מלאים.‬
‫אבל מותר לך לעשות את זה?‬ ‫-בטח.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא, את לא יכולה לעשות את זה.‬ ‫-בטח שכן.‬
‫הוא ביקש מאיתנו לנהל מסעדה.‬ ‫זה לא שהוא אמר לנו לא לפנטז.‬
‫חוץ מזה, זה גורם לי להרגיש טוב.‬
‫תיכנס, זה פתוח.‬
‫אפשר?‬
‫תיכנס.‬
‫כן.‬
‫תיכנס.‬ ‫-היי.‬
‫בוא, שב.‬
‫קיבלנו יותר מאלף אימיילים.‬
‫איזה אימיילים?‬
‫למסעדה, מונרו.‬
‫אז אל תגידי "קיבלנו" בבקשה.‬
‫אוקיי.‬
‫בכל אופן, עברנו מהמקום האחרון‬ ‫למקום ה-1500. בשלושה ימים.‬
‫למה מונרו?‬
‫זה מה שאני צריכה להביא.‬
‫אז בעיקרון, הייתה לי‬ ‫דודה שנייה רוסייה, כן?‬
‫בשלב מסוים, היא פתחה מסעדה ברוסיה,‬
‫רעיון גאוני, שבה היא הייתה מופיעה.‬
‫היא הייתה זהה למרלין.‬
‫עם שילוב אבסורדי של גנים,‬ ‫איכשהו אני זהה לדודה שלי.‬
‫באודישנים אומרים לי,‬ ‫את כמו שתי טיפות מים למרלין.‬
‫אז אמרתי, נקרא לה "מונרו".‬
‫האמת שמרלין הייתה‬ ‫בלונדינית עם עיניים כחולות.‬
‫לא, היא הייתה ברונטית שהפכה לבלונדינית,‬
‫עשתה ניתוח אף והרמה של קו השיער.‬
‫היא הייתה בלונדינית עם עיניים כחולות.‬ ‫-לא, תחשוב על זה.‬
‫לא ממש רואים בתמונות.‬ ‫היו לה עיניים שחורות.‬
‫ואז ציירו לה את נקודת החן, הפגם.‬
‫בסרטים, אפשר לראות…‬ ‫-הם יצרו מיתוס. זה הכול מזויף.‬
‫תצפי בסרטים.‬
‫את צריכה להתגלח?‬
‫לא, אני מכינה מנות לצילום.‬
‫עם קצף גילוח?‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬
‫הכוונה שזה מזויף.‬
‫ברצינות?‬
‫זה מטורף.‬
‫ראיתי חבר אומן‬
‫עושה את זה.‬
‫לא הייתי מוסיף‬ ‫את פירות היער האלה, את יודעת.‬
‫יפהפה.‬
‫זו לא טובה כמו זו.‬
‫איזו?‬ ‫-זו.‬
‫כי קצת ריק כאן.‬
‫זה קצת יותר מדי לבן.‬ ‫-צריך משהו כמו…‬
‫במה נשתמש?‬ ‫-מה זה?‬
‫לא, זה כמו לקה.‬
‫לא, אנחנו צריכים מוס סלמון, נכון?‬
‫מוס סלמון. איך נעשה את זה?‬
‫נשתמש בכף הרגל שלך.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא, לא אעשה זאת.‬ ‫-כן.‬
‫נשים את הביצה עליה.‬ ‫-אין סיכוי.‬
‫נשתמש ברגל שלך.‬ ‫-תשתמש בשלך.‬
‫לא, שלי שעירה.‬ ‫-לא!‬
‫בבקשה שימי את כף הרגל שלך על הצלחת.‬
‫איך לשים אותה?‬
‫תשעיני אותה לכיוון האור. ככה. אל תזוזי.‬
‫ככה?‬ ‫-כן.‬
‫זה דוחה.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫דוחה.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫אוקיי.‬
‫תצלם.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫נו, מהר.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫ככה?‬ ‫-כן, אל תזוזי.‬
‫הנה.‬ ‫-בוא נראה.‬
‫וואו.‬
‫זה מטורף, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-זה מטורף.‬
‫בוא נשתמש בזאת.‬
‫ואז בזאת.‬
‫אבל איך אתה רואה אותי?‬
‫לא אתה באופן אישי.‬
‫גבר, במובן המופשט, באופן כללי,‬
‫בתור אישה, איך אני נראית לך, ומה אתה חושב?‬
‫לא יודע.‬
‫כלומר…‬
‫כמו מישהי שנראית רזה,‬ ‫אבל בעצם, אם מסתכלים מקרוב,‬
‫יש לך תחת גדול, נכון?‬
‫אבל מה בדיוק את עושה?‬
‫- השחקנית הראשית הטובה ביותר -‬
‫קצת מכל דבר.‬
‫פרסומות, קולנוע, טלוויזיה.‬
‫אבל אף פעם לא ראיתי אותך.‬
‫אראה לך את הדבר האחרון שעשיתי. בוא הנה.‬
‫חכה.‬
‫אתם מסתכלים טוב?‬
‫שום דבר מזה…‬
‫כן.‬
‫שום דבר מזה לא היה אפשרי קודם.‬
‫רק עכשיו…‬
‫עכשיו…‬
‫זה אפשרי.‬
‫צילמתי את זה עם במאית קוריאנית,‬
‫בסטודיו שנבנה מחדש בגרמניה,‬
‫במזרח ברלין.‬
‫זה נהדר.‬
‫אבל גם את זה אף פעם לא ראיתי.‬
‫זה הגיוני.‬
‫כי זה לשוק האסייתי.‬ ‫לא יכול להיות שראית את זה.‬
‫את יכולה לנגן את זה שוב, בבקשה?‬ ‫-בטח.‬
‫לא, יקירתי.‬
‫כן!‬ ‫-לא.‬
‫תראה.‬
‫כתוב שזה מקום מפואר,‬ ‫עם מלצרים במדים שחורים.‬
‫היא נקראת "מונרו", נכון?‬
‫כן, אני עובד שם, בטח.‬
‫תראה. יש אפילו תמונה שלך.‬
‫רואה?‬
‫"השף הוא אחד המקרים הנדירים בסצנה הרומאית,‬
‫של שילוב של תוכן עם רמה וסגנון."‬
‫מי הוא השף?‬
‫אני. אני השף.‬
‫זה ממש מגניב! למה שלא תיקח אותי מתישהו?‬
‫טוב,‬
‫זה…‬
‫ביאנקה אמרה שהיא‬ ‫רוצה לבוא למקום העבודה שלי.‬
‫מה אני אעשה? אני אביא אותה הנה?‬
‫לא.‬
‫ברור שאתה לא יכול להביא אותה הנה.‬
‫תמציא לה איזה משהו.‬ ‫ואז אני אוסיף אותך בפוטושופ. תראה לה.‬
‫תראה איזה נחמדה האחת הזאת.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אני לא כמוך.‬
‫אני לא יכול להמציא לה משהו‬ ‫ולהסתכל לה בעיניים.‬
‫אני מרגיש מחורבן. ככה אני מרגיש.‬
‫טוב.‬
‫תעשה מה שאתה רוצה.‬ ‫אני לא יכולה לעזור.‬
‫לפעמים אנחנו צריכים לעשות‬ ‫דברים שאנחנו לא רוצים כדי לפתור מצבים.‬
‫מה אם נפתח אותה באמת?‬
‫מה?‬
‫את מונרו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫נכניס את הכתובת באתר ונפתח.‬
‫נפתח את מונרו, כדי שביאנקה תוכל לבוא הנה.‬
‫אי אפשר.‬ ‫-כן, אפשר.‬
‫לא, אי אפשר. לא, מונרו לא קיימת.‬
‫אם נוסיף את הכתובת, היא תהיה קיימת.‬
‫לא רק שהיא לא קיימת, מונרו היא שלי.‬
‫ביאנקה תוכל להתגאות‬ ‫במשהו שאני עושה. את מבינה?‬
‫אבל במה? המקום הזה דוחה.‬
‫מונרו לא קיימת. היא לא פתוחה. סוף פסוק!‬
‫אני ארורה שסיפרתי לך על האתר.‬
‫בטח, כי את מדברת ומדברת,‬ ‫אבל כשמגיע הזמן לעשות משהו,‬
‫את עושה במכנסיים.‬
‫את רק יודעת להמציא את הקשקושים האלה!‬
‫כי את שקרנית.‬
‫את שקרנית!‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫אתה זה שעושה במכנסיים‬ ‫כי ייקחו ממך את הבת שלך!‬
‫אתה. לא אני!‬ ‫-לכי תזדייני.‬
‫לכי תזדייני!‬
‫תאסוף את התפריטים.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫יפה.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תמיד קר רוח, רגוע ושקול.‬
‫למה להשתמש בסחבה? זה לא יעבוד.‬ ‫-לפחות אני עושה משהו.‬
‫אבל אין פה פלייר, או משהו כזה?‬
‫כן, במגירה הזאת, נראה לי.‬
‫אם פריס יגלה, נדפקנו.‬
‫אתה אידיוט!‬
‫תני לי לנסות.‬ ‫-בטח, אדון שרברב.‬
‫קדימה!‬ ‫-זה השסתום.‬
‫ציור הקיר נהרס!‬
‫לא, הוא רק דהה קצת.‬ ‫-ארמנדו…‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-הם באים.‬
‫כן, 20 ס"מ של מים והנתזים.‬ ‫-בסדר.‬
‫לך תזדיין!‬
‫בואו ננסה ל…‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫אני יודע שאת שמחה.‬ ‫-לא, אני לא שמחה.‬
‫בסדר! בואו ננסה להירגע!‬ ‫-זה לא משמח אותי.‬
‫זה חלק מהחיים. צריך להתמודד עם תסכולים.‬
‫ג'ינה, את יכולה להפסיק בבקשה?‬
‫בסדר. בואו ננסה להיות בשקט.‬
‫וננסה להקשיב לאיך שאנחנו מרגישים בפנים.‬
‫צ'יפ, בבקשה.‬
‫איבדתי את העבודה שלי.‬
‫וזה גורם לי להרבה חרדה.‬
‫קלרה, זה מצחיק אותך?‬
‫טוב, "איבדתי את העבודה שלי",‬ ‫לארבעה ימים עד שהכול יתייבש.‬
‫נוכל לנוח. הייתי אומרת שזו הקלה.‬
‫תראו אותך.‬
‫את פה כבר שלוש שנים.‬
‫את לא מסוגלת אפילו לשבת במעגל.‬
‫מה זה קשור?‬
‫מה זה משנה?‬ ‫-זה משנה.‬
‫הם מזדיינים חזק!‬
‫דייגו, אתה נראה מתוח, כועס.‬
‫בוא לא ניכנס לזה.‬
‫אבל אתה מבין שאם פשוט נתעלם מזה,‬
‫לא נבין שלכולם כאן יש מה להפסיד.‬
‫לא.‬
‫יש אנשים שאין להם מה להפסיד‬
‫כי אין להם כלום.‬
‫כלום.‬
‫אבל הוא טועה.‬ ‫לכולם בסדנה הזו יש משהו חשוב.‬
‫כמו מה?‬
‫לדוגמה, הם עצמם,‬
‫ההזדמנות לעשות משהו שונה,‬ ‫משהו אישי, משהו שאפשר לחלוק.‬
‫הכול, בעיקרון.‬
‫אתה יכול לשנות את הווליום‬ ‫בבקשה ל-15 או 19?‬
‫במקום 17…‬
‫תודה.‬
‫מי זה?‬
‫לא יודע. אני לא הולך.‬
‫מי זה?‬
‫קלרה.‬
‫מה את רוצה?‬
‫תפתח.‬ ‫-למה?‬
‫אני פותח.‬
‫חכי. לא לשם.‬
‫חכי שנייה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתה גר עם אבא שלך?‬
‫זה זמני.‬
‫לא מפסיקים להתקשר אליי.‬ ‫אחד התקשר אליי שלוש פעמים ביום.‬
‫אמרתי שאנחנו מלאים עד חג המולד,‬ ‫והוא ביקש הזמנה לחג המולד.‬
‫אתה מאמין?‬
‫אז?‬
‫אז…‬
‫אז כן?‬
‫אנחנו פותחים?‬
‫אנחנו עושים טעות גדולה.‬
‫היי. את סומכת עליי?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר. את סומכת על עצמך?‬ ‫-מה אתה שואל?‬
‫לא, אני לא סומכת על עצמי.‬ ‫-רע מאוד. את צריכה.‬
‫חשבתי על זה שיש לנו רק שלוש בעיות.‬
‫אחת, איך נבטא את זה?‬ ‫-מונרו.‬
‫היא נקראת מונרו.‬
‫אוקיי. שתיים, אני מכין רק מנה אחת ביום.‬
‫לא שתיים. אחת.‬
‫שלוש, מה נעשה עם כל האחרים, שהם קצת…‬
‫כלום. לא צריך להגיד להם כלום.‬
‫הם לא צריכים לדעת.‬ ‫-אבל אנשים הם מניאקים.‬
‫יתייחסו אליהם בצורה איומה.‬
‫נכון.‬
‫אני רוצה להתחיל עם הקרבונרה…‬
‫האם הרגשתם פעם כל כך המומים‬ ‫מחוסר תקשורת?‬
‫כן, חוסר תקשורת.‬
‫הדבר הנורא שאוחז בנו‬ ‫וגורם לנו להרגיש כל כך לבד?‬
‫- סגור עקב שיטפון -‬
‫שגורם לסבל של אחרים להפחיד אותנו?‬
‫כן, כי זאת האמת.‬
‫סבלם של אחרים כל כך מפחיד,‬ ‫ואין לנו מושג למה.‬
‫אולי בעזרת הדחקה,‬ ‫אנו חושבים שזה לא משפיע עלינו?‬
‫שננסה להפעיל אותו?‬
‫מגניב, אה?‬
‫צ'יפ? היי, במה אתה בוהה?‬
‫זה רק בשביל לחדש קצת.‬
‫התנהגות חשודה במסעדה. אני חוזר…‬
‫אני לא יודעת למה, אבל אני חושבת שזה יפהפה.‬
‫כלומר, יש לזה קטע.‬
‫זה משדר משהו עמוק. לך תזדיין, שמוק!‬
‫ארמנדו.‬
‫תודה.‬
‫למה שלא תצבע את זה מחדש?‬
‫ככה תוכל להראות את הכישרון שלך.‬
‫אבל הפעם תשתמש בקצת צבע.‬
‫לך תזדיין!‬
‫מהרעיון הזה מגיעה החוויה הקולקטיבית החדשה‬
‫שמציעה "מונרו",‬
‫שבה מופעי האומנות העכשווית‬ ‫שוברי השגרה‬
‫מלווים בטעמים המעודנים‬ ‫המוגשים באופן תדיר על ידי השף שלנו.‬
‫בכל ערב, מנה אחת מיוחדת במינה.‬
‫האומנות של ג'ינה מתמקדת בחוסר תקשורת‬
‫ובבדידות התהומית המשפיעה על האדם…‬
‫אני מסדר.‬
‫…ולא נשכח את האמנות הפיגורטיבית‬ ‫בציורי הקיר של הכפיל,‬
‫אשר מחדירה בנו תחושת ספק‬ ‫שאולי זהותנו האמיתית נמצאת במקום אחר,‬
‫משוחררת ושמחה יותר.‬
‫דיאלוג שאנו חושקים ומנועים ממנו בו זמנית‬
‫מוצג בפנינו בכל ערב ע"י האמן שלנו, צ'יפ.‬
‫ואם יתמזל מזלכם וסוזנה תשרת אתכם,‬
‫הופעתה תגרום לכם להרהר‬ ‫באלימות בחברה בימינו…‬
‫אתה יודע שאם נפרסם את הכתובת,‬ ‫אנשים באמת יבואו הנה, נכון?‬
‫זו הסיבה שאנחנו עושים את זה.‬
‫אוקיי.‬
‫תעשה את זה אתה.‬
‫…אז במקום להפחיד את עצמכם,‬
‫לשם שינוי, תנו לאחר, לזר, למטורף,‬
‫לעורר אתכם בחוויה חד פעמית…‬
‫אל תדאגי.‬
‫…כי ייתכן שהמטורף‬
‫הרבה יותר קרוב אליכם משדמיינתם.‬
‫המשימה הושלמה.‬ ‫-טוב. אני אכבה את האור.‬
‫לזיין אותו בתחת!‬
‫תדליקי את האור, עבור. האם שומעת?‬
‫תודה.‬
‫המצב יצא משליטה.‬ ‫אני חוזר, המצב יצא משליטה.‬
‫אני אמשיך בתור סוכן חשאי,‬ ‫אבל אצטרך תגבורת.‬
‫היי.‬
‫מה קרה הערב?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת אם אני מסוגלת.‬
‫אני יכולה להישאר במטבח להיום?‬
‫לא.‬
‫זה ממש משפיל.‬
‫סוזנה.‬
‫סוזנה תשמרי על ראש מורם, תהיי גאה.‬ ‫את חייבת להישאר רגועה.‬
‫אני מבטיחה שהלילה אף אחד לא יתנגד.‬
‫פשוט תיהני.‬
‫קדימה. לכי על זה.‬
‫אני אומר קרבונרה לכולם.‬
‫מה אנחנו אמורים להגיד?‬
‫אתם אמורים להזמין משקאות.‬
‫אה, נכון.‬
‫נכון.‬
‫חמש בירות.‬ ‫-לך תזדיין, ממזר! לך תזדיין!‬
‫סליחה.‬
‫חמש בירות.‬
‫הם מדהימים.‬
‫אתם עובדים עלינו!‬
‫מי יודע כמה דברים אתם לא מספרים לנו!‬
‫זה חלק מהמופע.‬ ‫-כמה דברים!‬
‫אני יודע שמשהו קורה ולא סיפרתם לנו.‬
‫מה קורה?‬ ‫-ראיתי הכול!‬
‫על מה אתה מדבר? השתגעת.‬
‫תירגע.‬ ‫-מה קורה?‬
‫הוא לא שם מלח במים. דייגו התעצבן.‬
‫אבל הוא לא. יש קנוניה.‬
‫יש משהו שאתם לא מספרים לנו,‬ ‫ואני אגיד לפריס!‬
‫שלא תעז אפילו להתקרב לפריס. הבנת?‬
‫תירגע.‬
‫לא, תירגע!‬
‫תפסיק!‬ ‫-אני רוצה את אימא שלי!‬
‫ראיתי הכול. קראתי הכול!‬
‫יש אתר באינטרנט.‬
‫אתם זוממים משהו.‬ ‫-אימא!‬
‫אימא'לה! אני רוצה את אימא!‬ ‫אל תהרוג אותי. אני רוצה את אימא.‬
‫תירגע. תן לי את זה.‬ ‫-תסתכל עליי.‬
‫אני רוצה את אימא!‬ ‫-תסתכל עליי.‬
‫תירגע.‬ ‫-תסתכל עליי.‬
‫תסתכל עליי.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל יצאת מדעתך!‬
‫הוא מאיים עליי!‬ ‫-זה לא נכון!‬
‫הוא מאיים עליי!‬ ‫-אני לא!‬
‫לא יצאתי מדעתי. יש קנוניה.‬
‫אני צלול.‬
‫צלול? החזקת סכין!‬ ‫-פריס פה!‬
‫חרא!‬ ‫-הוא שמע את הצרחות!‬
‫תקראי לפריס. הוא מאיים עליי בסכין.‬ ‫כולכם עדים!‬
‫אני עד.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫סוזנה, אל תזוזי.‬
‫מספיק!‬
‫יש קנוניה.‬ ‫-כן.‬
‫אין קנוניה!‬
‫רק עשינו קצת יחסי ציבור.‬
‫אוקיי?‬ ‫-כן.‬
‫נכון. קצת יחסי ציבור.‬
‫כדי…‬
‫כדי להרוויח קצת כסף‬
‫כדי לנסוע לפפואה גינאה…‬
‫ולהיות חופשיים.‬
‫זהו זה.‬
‫להיות חופשיים?‬ ‫-להיות חופשיים, כן.‬
‫נכון?‬
‫כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫זהו זה. דייגו אומר את האמת.‬
‫אז, מספיק לעכשיו.‬
‫עכשיו, חבורת המשוגעים הזאת‬ ‫הולכת להילחם בכולם‬
‫בעזרת עבודת צוות.‬
‫בסדר? אנחנו צוות.‬
‫עכשיו, יש המון אנשים בחוץ,‬ ‫ואנחנו צריכים לעשות הצגה טובה הערב.‬
‫זה מה שפריס צריך לראות.‬
‫אותנו עושים הצגה טובה. זהו זה.‬
‫אז עכשיו…‬
‫הפסטה. היא לא מומלחת והיא קרה.‬
‫אוקיי, תוסיף מלח מלמעלה, נכון?‬ ‫או תכין מחדש. הם יחכו עשר דקות.‬
‫אי אפשר.‬ ‫-למה?‬
‫אין עוד פסטה. נגמר.‬
‫לא ציפינו לכל האנשים האלה.‬ ‫-יש לי עוד 20 הזמנות.‬
‫לך תקנה עוד.‬ ‫-אני?‬
‫כן, קדימה.‬ ‫-עכשיו?‬
‫כן.‬ ‫-בלי תגבורת?‬
‫כן.‬
‫ארמנדו, תכין לי מירפואה מהתותים.‬
‫מה?‬ ‫-חתיכות קטנות.‬
‫זה מה שאני עושה‬ ‫כשאני שוכחת את המלח, מפזרת מלמעלה.‬
‫זה לא מלח. זה סוכר.‬
‫הם מתחילים מהסוף. הם מתחילים בקינוח.‬
‫אוקיי. ג'ינה, לכי לחדר האוכל,‬ ‫הוא לא מאויש, ותנהלי את המצב.‬
‫לכי. אל תדאגי.‬
‫אוקיי.‬ ‫-ואז מה?‬
‫תוסיף קצת, תוריד את העלים.‬
‫הנה, מושלם.‬
‫קצפת!‬
‫קפה.‬
‫קצפת.‬
‫הוא עושה את עבודתו.‬
‫הנה, תות ו… עוגייה.‬
‫בבקשה.‬
‫מי טועם?‬
‫זה הולך ישר החוצה. אין זמן.‬
‫סוזנה, את תצאי לשם‬ ‫ותגידי שזה ערב אקסקלוסיבי,‬
‫כי אנחנו מציגים ארוחת ערב הפוכה.‬
‫לא עם פרצוף כזה. בטוחה, רגועה.‬
‫כי אם את תאמיני בזה, גם הם יאמינו. בסדר?‬
‫ארוחה הפוכה.‬
‫קדימה!‬
‫קדימה. אנחנו מסוגלים לעשות את זה.‬ ‫-אנחנו מסוגלים, כן!‬
‫היי.‬ ‫-מה?‬
‫כל הכבוד.‬
‫את יכולה להסביר מה קורה כאן?‬
‫שיווק.‬
‫העולם החיצון נכנס פנימה,‬
‫ואנחנו מתמודדים עם זה, נכון?‬
‫ארוחת ערב הפוכה.‬
‫אני יכול להגיד לך משהו?‬
‫כן.‬ ‫-ממש מדהים. כל הכבוד.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫להתראות.‬
‫נתנו לי מחמאות כל הערב. כולם.‬
‫גם לי. אבל למה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫היי.‬
‫מה קורה?‬
‫היי.‬
‫אתה מבין שעשינו את זה?‬
‫עשינו את זה!‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫תדבר בשקט.‬
‫הנה.‬
‫-את בטוחה?‬
‫תעשה כמוני.‬
‫קודם הרגל. קדימה!‬
‫אני חושב‬
‫שזה לא חוקי.‬
‫ברור שזה חוקי.‬
‫ברור שזה לא חוקי.‬ ‫-בוא כבר!‬
‫עשיתי את זה אלף פעם ונתפסתי רק פעם אחת.‬
‫מה את אומרת.‬
‫וואו.‬
‫זה עצום!‬
‫שמונה עשרה, תשע עשרה,‬
‫עשרים!‬
‫אני אמצא אותך!‬
‫לא!‬
‫אני כל כך טוב!‬
‫תפסיק.‬
‫אני מותשת.‬
‫בכל אופן…‬
‫את גאונה.‬
‫למה?‬
‫כי חשבת על הרעיון המטורף הזה,‬
‫ותראה מה עשית איתו.‬
‫ותראי מה גרמת לי לעשות.‬
‫כלומר, את מבינה?‬
‫אבל…‬
‫זה לא היה הרעיון שלי. אני…‬
‫קראתי במגזין על מישהו שעשה את זה בלונדון.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אבל את…‬
‫עשית את זה ממש טוב.‬
‫ובנוסף, מה שקרה עם בעלי‬ ‫זה לא בדיוק מה שסיפרתי לך.‬
‫לא?‬
‫לא, כי הוא עבד בפיננסים,‬
‫והוא אף פעם לא היה בבית, ו…‬
‫הוא לא התייחס אליי.‬
‫ואז, אני…‬
‫הייתי ממציאה הרבה דברים,‬ ‫כמו אודישנים שמעולם לא עשיתי‬
‫או מופעי תיאטרון שמעולם לא קרו.‬
‫אבל ראיתי את הכרזות בבית שלך.‬
‫הכול מזויף.‬
‫המצאת אותם?‬
‫הכול? הכול מזויף?‬ ‫-הכול.‬
‫ואז יום אחד, הוא בא לראות אותי בתיאטרון.‬
‫ברור שלא הייתי שם.‬
‫אז כשהוא הגיע הביתה, עשיתי כזאת סצנה…‬
‫אמרתי שהוא ניהל רומן עם קולגה,‬
‫אבל ידעתי שזה לא נכון.‬
‫ידעתי, אבל…‬
‫רק רציתי שהוא יראה אותי לרגע. רק לרגע.‬
‫זה נורא כשאנשים לא רואים אותך.‬ ‫-איום ונורא.‬
‫ואז הוא אמר לי שהוא עוזב אותי.‬
‫ואני אמרתי לו…‬
‫איך זה עלה לי בראש,‬ ‫אני לא יודעת, אבל אמרתי,‬
‫"אם תעזוב אותי,‬ ‫אני אצית את הווילונות. בספירה לשלוש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש."‬
‫הוא הסתכל עליי עם פרצוף כזה,‬ ‫"קדימה, תעשי את זה".‬
‫אז מה הייתי אמורה לעשות?‬
‫כי אם לא הייתי עושה את זה,‬ ‫אז לא הייתי אמינה.‬
‫אז נאלצתי להצית את הווילונות באש.‬ ‫-כמובן.‬
‫אתה מבין?‬ ‫-בטח.‬
‫אבל אז,‬
‫לא רק הווילונות נשרפו אלא כל הבית,‬
‫והבית של השכנים.‬
‫השכנים לא היו בבית, אבל הכלב שלהם כן.‬
‫והוא מת. הוא נשרף למוות.‬
‫וואו.‬
‫זאת אני.‬
‫אני מעפנה.‬
‫אני איומה.‬
‫לא, את לא.‬
‫ועכשיו הקסם נגמר.‬
‫אתה תלך ותשאיר אותי לבד.‬
‫הם חושבים שהם צודקים רק כי הם רבים יותר.‬
‫מי?‬
‫אנשים "נורמלים".‬
‫בואי נעשה משהו.‬
‫את ואני, את יודעת מה אנחנו נעשה?‬
‫נעשה את המיטב.‬
‫את תפסיקי‬
‫להמציא שטויות.‬
‫כן, תקשיבי.‬
‫אני אפסיק להתחרפן.‬
‫רק בינינו.‬
‫בואי נעשה את המיטב.‬
‫בואי ננסה, אוקיי?‬
‫חוץ מזה, אנחנו יודעים‬
‫איפה אנחנו עומדים, נכון?‬
‫מה דעתך ללכת לקנות מאפה?‬
‫מאפה?‬ ‫-בא לך?‬
‫הלו?‬
‫לשמונה?‬
‫שם?‬
‫מושלם. תודה. להתראות.‬
‫הלו?‬
‫יום הולדת? כן. כמה אנשים?‬
‫לפחות שעתיים.‬
‫אני ממש מצטערת.‬ ‫לך תזדיין, ממזר מטונף שכמוך!‬
‫כן, אנחנו נחכה.‬
‫אני אוסיף אתכם לרשימה. שם?‬ ‫-עמנואל.‬
‫ג'ינה! כפיל!‬
‫מה חשבת לעצמך?‬ ‫אתה בא הנה ומראה לי כמה אתה מאושר!‬
‫אתה בא הנה!‬ ‫-קום!‬
‫הוא הזהות האמיתית שלי!‬
‫חלק מההופעה.‬ ‫-הוא מחופף.‬
‫הוא הזהות האמיתית שלי!‬ ‫-זה חלק מההופעה. מדהים.‬
‫כפיל. מדהים!‬
‫הוא…‬ ‫-מדהים!‬
‫כל כך טוב. צ'יפ!‬ ‫הוא בכלל לא דומה לך.‬
‫עכשיו אני מפחד.‬ ‫יש יותר מדי אנשים. אני מפחד.‬
‫זה בסדר. זה נורמלי.‬
‫זה הוגן. זה המגע הראשון שלך‬ ‫עם העולם החיצון.‬
‫אין לך ממה לפחד. שום דבר לא מאיים עליך.‬
‫זו הזדמנות, צ'יפ. הזדמנות.‬
‫אלוהים!‬ ‫-נותני חסות.‬
‫שלחו לנו מלא דברים, אתם קולטים?‬
‫נהדר, בוס.‬
‫אהבתי את הכינוי "בוס".‬ ‫קדימה. הכול בחוץ. לך תביא את זה.‬
‫אנחנו בין מאה המסעדות הטובות בעיר‬ ‫מתוך 13,500.‬
‫מתוך 13,501 ליתר דיוק.‬
‫אתה מאמין?‬
‫זה הדיווח שהגיע מאנשים באזור.‬
‫אלה הזקנים ממועדון הבאצ'י מתלוננים.‬
‫גברתי, את מבינה שאין לך‬ ‫רישיון אפילו להשמיע מוזיקה חיה?‬
‫למה אנחנו לא יכולים להשמיע מוזיקה חיה?‬
‫יש לכם רישיון?‬
‫היי.‬
‫תראה.‬
‫אמרתי לך שאני אטפל בזה?‬ ‫הנה. טיפלתי בזה.‬
‫ביאנקה באה היום.‬
‫…נחמם את האווירה עם קצת מוזיקת סווינג.‬
‫זה טוב, נכון?‬
‫אבל תראה קצת התלהבות.‬
‫התפריט להיום?‬
‫פסטה ברוטב עגבניות.‬
‫פסטה עם רוטב עגבניות?‬
‫זה יהיה מעדן.‬
‫היי.‬
‫הכנתי את המנה האהובה עלייך.‬
‫מקסים כאן.‬ ‫-תודה. זה השולחן.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫תודה.‬
‫זה טעים!‬
‫תיהנו מארוחת הערב, חברים. תכף נשוב.‬
‫ערב טוב לכולם.‬
‫הערב, אני אקדיש שיר לחבר שלי‬
‫כי…‬
‫טוב, הוא יודע למה.‬
‫הם באמת לוקחים אותה מכאן. זה סימן.‬
‫מה את עושה? למה הפסקת?‬
‫יש לי התקף חרדה.‬ ‫-אבל…‬
‫תראי, מה שעשית היה ממש נחמד. תמשיכי.‬
‫לא.‬ ‫-אם לא, אז אני אמשיך.‬
‫זה הרבה יותר גרוע, אני אומר לך.‬
‫בואי. תשירי.‬ ‫-לא. אל תחשוב על זה אפילו.‬
‫אל תשאירי אותי לבד.‬ ‫-אני לא שרה.‬
‫בואי. איך זה ממשיך?‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫"אני לא שואפת."‬
‫אני…‬ ‫-…לא שואפת.‬
‫אמרתי לך!‬
‫זו הייתה בדיחה. תסלחו לי.‬
‫לך תזדיין!‬
‫אתה שר מחורבן.‬
‫תראו מי שמדברת!‬
‫ומה את לובשת בכלל?‬
‫עם הפאה!‬
‫למה?‬
‫ממש השתדלתי.‬
‫שרתי את השיר שלך.‬
‫לא, אני שרתי אותו!‬ ‫-גם אני שרתי.‬
‫טוב, אם לא הייתי עולה…‬
‫אני שרתי יותר.‬ ‫-אבל גם אני שרתי.‬
‫אלוהים, אני מצטערת. חשבתי…‬ ‫-לא.‬
‫אל תדאגי.‬
‫לא, זה רק…‬
‫זה לא…‬
‫זה לא נראה לי הולם.‬
‫לא, נכון. האמת שזה לא…‬
‫סליחה, למה זה לא נראה הולם?‬ ‫אני חושבת שזה ממש הולם.‬
‫עם כל הבעיות שיש לי,‬
‫אם אוסיף גם אותך…‬
‫אז אני אהיה בעיה?‬
‫אני מתכוון, אם אני אהיה עם…‬
‫מישהי כמוך,‬
‫ייקחו ממני את ביאנקה,‬ ‫ולעולם לא אראה אותה שוב.‬
‫אולי אחרי סקירה מחדש של השופט.‬
‫לעזאזל!‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫לעזאזל!‬
‫אני יכול לדבר עם המנהל?‬
‫עיממתי את האורות ואנשים התחילו לרקוד.‬
‫יש לנו בעיה.‬
‫גם שם.‬
‫ושם.‬
‫שלושה.‬
‫שלום. מה קורה פה?‬
‫ערב טוב, גברתי. אני לא יודע אם את מודעת,‬
‫אבל צריך רישיון‬ ‫כדי להשמיע מוזיקה חיה במסעדה.‬
‫אפשר לראות אותו?‬
‫אני מבינה. אתה חושב‬ ‫שאנחנו משמיעים מוזיקה בלי רישיון?‬
‫אני בטוח שיש. אני רוצה לראותו.‬
‫ברור שיש לנו רישיון. אני אומרת לך שיש לנו.‬
‫אני צריך לבדוק אותו, אז תביאי אותו בבקשה.‬
‫סלח לי. יש לנו רישיון.‬ ‫בואי נראה להם. יש לנו.‬
‫לא, אבל זה מעצבן אותי שלא סומכים עליי.‬
‫כי אני מקצוענית, ויש לי אותו כאן!‬
‫הנה.‬ ‫-מה עשית?‬
‫דפקתי את האף כשפתחתי דלת.‬
‫הנה זה.‬
‫את מנסה לעבוד עלינו, גברתי?‬
‫מה, סליחה?‬
‫המסמך הזה מזויף. מאיפה השגת אותו?‬
‫איך זה מזויף?‬
‫זה מזויף.‬
‫אי אפשר לנגן פה מוזיקה.‬
‫חבר'ה, תגידו להם להפסיק.‬ ‫תנו לי תעודות זהות.‬
‫שניכם, קחו ת"ז בצד הזה של החדר.‬ ‫אתם, קחו מאלה.‬
‫עכשיו נראה.‬
‫אל תתנו להם תעודות זהות.‬
‫תהווי דוגמה טובה ותהיי הראשונה שתיתן ת"ז.‬
‫אל תתנו את תעודות הזהות שלכם!‬ ‫-תני לי ת"ז עכשיו!‬
‫יש שרפה!‬
‫אש!‬
‫כולם החוצה!‬
‫תעצרו אותם ביציאה!‬
‫היא דיברה!‬ ‫-יש שרפה!‬
‫החוצה! כולם החוצה!‬
‫לך תזדיין, שמוק!‬ ‫-איך את מעזה?‬
‫אני פקיד ציבור.‬ ‫-דחוף את זה לתחת שלך, פקיד ציבור!‬
‫כולנו חופשיים!‬
‫ביאנקה!‬ ‫-חופשיים!‬
‫ביאנקה!‬ ‫-מה קורה?‬
‫אבא, מה עשית?‬ ‫-כלום. נשרטתי.‬
‫בואו. בואו מכאן.‬
‫בואו מכאן.‬ ‫-חופשיים!‬
‫אבא, לא ידעתי שאתה שר. זה היה ממש מגניב.‬
‫קדימה. בואי נלך.‬
‫חופשיים! כולנו חופשיים!‬
‫כמה הקנס?‬
‫אז עכשיו זה מעניין אותך?‬
‫תשע עשרה אלף אירו.‬ ‫-טוב.‬
‫בשביל שיר אחד, זה קצת מוגזם.‬
‫זייפת רישיון.‬
‫תקפת מילולית את השוטרים. למעשה, הרבצת להם.‬
‫היה בחור צעיר, בן 17.‬
‫הוא השתמש בהרואין, בעיקר עישן את זה.‬
‫אבל התשוקה שלו הייתה כדורים, כימיקלים.‬
‫היו סנואו בולס, EVA.‬
‫ו-LSD.‬
‫חומצה ליסרגית מקנה‬ ‫יכולות חישה פנטסטיות ומיוחדות,‬
‫אבל זה מגיע עם מחיר די כבד.‬
‫יש חזיונות מבעיתים, אימה.‬
‫יום אחד, אחד מחבריו הבודדים התקשר.‬
‫הוא בא לבקר אותו, והאח הקטן של חבר שלו‬
‫בדיוק קנה קטנוע חדש.‬
‫עם קסדה יפה.‬
‫מהסוג הצבעוני‬ ‫שמכסה את כל הפנים. יקרה מאוד.‬
‫הוא ביקש לשאול את הקסדה.‬
‫החבר סירב. הוא פחד עליה. היא הייתה חדשה.‬
‫ואז איכשהו, במהלך משחק,‬
‫הוא הצליח לקשור‬ ‫את החבר ואת אחיו הקטן גב אל גב.‬
‫ברגע שהם לא יכלו לזוז,‬
‫הוא לקח את הקסדה ואת הארנק שלו ועזב.‬
‫הוא מכר את הקסדה,‬
‫קנה כמות מגוחכת של סמים,‬ ‫ולקח אותם כאילו אין מחר.‬
‫הוא רוצה לענות למגישי העזרה הראשונה‬ ‫שמכניסים אותו לאמבולנס‬
‫אבל הוא לא מוצא את המילים.‬
‫הוא בהכרה, אבל לא יכול לדבר.‬
‫והוא מפחד.‬
‫את יודעת מה הבנתי ברגע הזה?‬
‫שאפילו שהתרגזתי, לא הבנתי על מי,‬
‫ורציתי להשמיד הכול,‬ ‫אני זה שבאמת נדפק מזה.‬
‫הבנתי שאם אשקיע‬ ‫שביב מהאנרגיה שלי במשהו אחר,‬
‫אולי אני אעשה משהו מועיל בחיים.‬
‫אז באותו הרגע, החלטתי ועשיתי את זה.‬
‫בין מאה המסעדות הטובות.‬ ‫את מבינה מה עשית כאן?‬
‫זה מדהים. וגרמת לכולם לעבוד.‬
‫והם לא התביישו. האמת שהם היו גאים.‬
‫ואז הרסת הכול.‬
‫אני לא מצליח להבין למה.‬
‫את תמיד רוצה להראות את הצד הכי גרוע שלך.‬
‫הנה.‬
‫מה זה?‬ ‫-העברה למוסד מגורים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את עוברת מוסד.‬
‫מה המשמעות של "מגורים"?‬ ‫אני צריכה לישון שם?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא רוצה ללכת. לא.‬ ‫-אני מצטער. את סיימת כאן.‬
‫לצערי, זה לא תלוי בי.‬ ‫-לא.‬
‫גם דייגו בא?‬ ‫-לא, הוא נשאר פה.‬
‫אנו ננקוט בצעדים,‬ ‫אבל הוא ימשיך בתוכנית כאן.‬
‫את יודעת למה אני מחבב אותך?‬
‫כי הילד הקטן ההוא‬
‫עדיין כאן.‬
‫אני נאבק בו בכל יום.‬
‫בהצלחה, קלרה.‬
‫סליחה.‬
‫שלום.‬
‫אנה?‬
‫הייתי ערה.‬
‫בטח.‬
‫גם אני הייתי נרדמת עם כל זה.‬
‫בכל אופן…‬
‫קפצתי כדי לאחל לך חג מולד שמח.‬
‫תיהני.‬
‫אני אראה אותך מחר?‬
‫לא, לא מחר.‬
‫אני אגיע פחות בשבועות הקרובים.‬
‫את עצובה. מה קרה?‬
‫את נראית נורא.‬
‫טוב,‬
‫אני לא רק נראית נורא.‬
‫האמת שאני…‬
‫לא בסדר.‬
‫אני עושה דברים לא הגיוניים.‬
‫אני משקרת המון בלי סיבה.‬
‫נמאס לי מעצמי.‬
‫זהו זה.‬
‫אולי את צודקת…‬
‫אבל את הדבר הכי טוב שקרה לי.‬
‫נתראה מחר. אני אכין לך כדורי בשר ברוטב.‬
‫הבעלים רוצים להמשיך‬ ‫עם תפריט המנה הבודדת שלך.‬
‫אנחנו אוהבים את האקסקלוסיביות.‬
‫בוא אחריי בבקשה. אני אראה לך את המטבח.‬
‫איך הלך הריאיון? איך היה?‬
‫בסדר, נראה לי.‬
‫כמה הם משלמים לך?‬
‫טורטליני?‬
‫אתה הכנת את זה?‬
‫הם משלמים לי 5,000 אירו לחודש.‬
‫תסלח לי,‬
‫אבל עם 5,000 אירו לחודש,‬ ‫אתה עושה כזה פרצוף?‬
‫הייתי צריך לבעוט לך בקרסוליים כשהיית ילד‬
‫עד שהרגליים שלך היו נעשות אדומות!‬
‫בטח, בוא נבעט קצת בילד בלי האימא, היי?‬
‫בעצם, אולי כמה סטירות אם כבר, נכון?‬
‫תקשיב, דייגו.‬
‫תשים פס‬
‫ותתמקד במה שכן יש לך.‬
‫אל תחשוב על אלה שלא רצו אותך.‬
‫כי בינתיים, יש מישהו שכן רצה.‬
‫מישהו שכל כך רצה אותך…‬
‫שהוא סבל את כל‬
‫גיל ההתבגרות שלך,‬
‫ותאמין לי,‬
‫זה היה כמו וייטנאם.‬
‫והאדם הזה, המישהו הזה, שהוא אני,‬
‫אהב אותך ללא תנאים‬
‫בזכות מי שאתה.‬
‫כלומר, כאב ראש אדיר, עצום.‬
‫בסדר, אתה קצת מחופף,‬
‫אבל שרדנו עד עכשיו.‬
‫ולא כולם שורדים.‬
‫סמוך עליי.‬
‫העניין הוא שלא מתחשק לי‬ ‫לקחת את העבודה הזאת לבד.‬
‫אז שים עוד פס.‬
‫לבחורה הזו אולי יש חסרונות,‬
‫אבל היא סובלת אותך.‬
‫אז,‬
‫תחזיק אותה חזק.‬
‫השירותים המשותפים נמצאים ליד המדרגות.‬
‫ארוחת הערב בשבע.‬
‫ואז בשש בבוקר,‬
‫האוטובוס לוקח אותך לארכיון‬ ‫ומחזיר אותך בשלוש.‬
‫זה החדר שלך, וזו המיטה שלך.‬
‫הקבוצה תצפה לך למטה בעוד שעה.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫תודה.‬
‫מסע אל לב האדמה ו…‬
‫עם נעליים על השמש,‬
‫עם כולם, ואני רוצה לקרוא מהר יותר.‬
‫נחמדים, קצת הפכפכים,‬
‫כי הם קופצים מנתיב לנתיב, עושים גלגלונים…‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫שלום, גברתי.‬ ‫-שבי.‬
‫אז הם מלאי חיים, אבל למרבה הצער,‬ ‫הבת שלי נתנה לי אותם.‬
‫מה יכולתי לעשות? לזרוק אותם לבריכה?‬ ‫לא יכולתי לעשות את זה.‬
‫כן, מאוד.‬ ‫-בסדר.‬
‫נעלמת.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫היי!‬
‫את לא יכולה פשוט להיעלם פתאום.‬
‫מי הכניס אותך? מה אתה רוצה?‬
‫אמרת שאני לא מספיק טובה בשבילך.‬
‫מה אני אמורה לעשות? להיות המטפלת שלך?‬ ‫מה אתה רוצה?‬
‫תקשיבי. היי!‬
‫תקשיבי.‬
‫הייתה חסרה לי חתיכה.‬
‫אוקיי? היא תמיד הייתה חסרה.‬
‫ועכשיו מצאתי אותה.‬
‫את יודעת את זה,‬
‫ואני יודע את זה.‬
‫ואני שמח כי עכשיו אני יודע‬ ‫שאני יכול לחיות חיים טובים יותר. את מבינה?‬
‫אז את לא יכולה להיעלם ככה.‬
‫אתה אמרת את זה.‬
‫אמרת שאני הבעיה.‬
‫אמרת שאנחנו שתי בעיות מזוינות.‬
‫ושתי בעיות ביחד, אתה יודע מה זה אומר?‬
‫בלגן גדול.‬
‫לא.‬ ‫-בלגן גדול.‬
‫לא, זה אומר שני…‬
‫זה אומר שני אנשים‬ ‫שמבינים את החרא אחד של השני,‬
‫שאף אחד אחד לא יכול להבין.‬
‫כבר לא אכפת לי שאני מגמגם,‬ ‫כי אני יודע שלך‬
‫לא משנה אם אגמגם או לא,‬ ‫לא אכפת לך. זה אותו הדבר.‬
‫ברור שלא אכפת לי.‬
‫וגם את…‬
‫אני לא מבין למה את אומרת‬ ‫את כל החרא שאת אומרת,‬
‫אבל זה לא משנה לי‬ ‫כי את בסדר בדיוק כמו שאת.‬
‫בדיוק כמו שאת, באמת.‬
‫עדיין שתי בעיות.‬
‫לא.‬
‫אנחנו כמו…‬
‫פיצה עם תאנים.‬
‫כמו, יותר כמו… חומץ בלסמי עם שוקולד,‬
‫שנשמע כמו משהו שתגידי שלא יעבוד.‬
‫אבל בעצם, ואת לא יודעת כמה…‬
‫יש עוד הרבה מה לעשות, נכון?‬
‫אבל אני רוצה להיות השוקולד.‬
‫ואת יכולה‬
‫לזרוק את המסטיק, בבקשה?‬
‫אבל אם ככה את מגיבה, אז…‬
‫אתה לא באמת חושב שיש לי תחת גדול?‬
‫טוב, כן.‬
‫כן, אבל אני אוהב אותו.‬ ‫-לא…‬
‫כי את רכה.‬
‫כן.‬
‫איך קראת לי אז?‬
‫מתי?‬ ‫-מותק?‬
‫אבל מתי?‬ ‫-כשדיאנה באה.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬