Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Jag tappade humöret.
Hur tror ni att det känns för er dotter att se er så här?
Ni borde reflektera över det faktum
att en del beslut har fattats
eftersom ert uppförande kan påverka er dotter känslomässigt.
Efter skilsmässan har ni åkt in och ut ur såna här ställen.
Men om den där killen inte hade tagit mjölet som jag sa…
Jag jobbade. Han flyttade hela tiden på det.
Så…
Som om ni lagt er mobil där och jag flyttar den dit.
Sen lägger ni tillbaka den, och jag flyttar den igen.
Ni vill ha den där för att det är där den ska vara.
Jag flyttar den igen.
Visst skulle det gå även er på nerverna?
Så det ni säger är att ert uppförande och det faktum att ni förlorade jobbet
berodde på att den här personen flyttade på mjölet?
Inser ni hur mycket makt ni lämnar ifrån er?
Jag var kanske redan lite spänd.
Min exfru behandlar mig jämt som en idiot.
Hon tycker inte att jag är en bra pappa.
Hon borde inte tycka att jag inte är en bra pappa.
Men alltså,
vi kan inte påverka vad er exfru tycker.
Det vore nyttigt för er att sluta tänka om er själv på det viset.
Tittar ni noga?
Inget av det här…
Just det, inget av det här
hade varit möjligt förut.
Men nu…
Nu är det möjligt.
Ja, hallå?
Jag höll ju på att berätta om festen jag var på i går.
De kastade mig fullt påklädd i poolen! Och min mobil?
Hel! Den funkar fortfarande!
Den nya Z6.
Amazing is nothing!
Kom igen, vi måste bruka allvar.
Vet du vad allvar betyder? Lovar man nåt, så håller man det.
Budet kom aldrig. Hur ska då brödet levereras?
Brödet skulle varit klart. Du bakade det inte.
Det hade ändå inte levererats.
Men brödet var inte klart.
-Fan ta dig! -Hon fattar inte.
Tror du jag bestämmer om det bakas?
Tror du att vi bestämmer? Vi är för fan dubbelgångarna.
-Dra åt helvete, din jävel! -Susanna, lugna ner dig.
Armando, vi lyssnar.
Åk till Papua Guinea om ni inte tror mig, så får ni se. De är fria där.
Här är vi bara deras dubbelgångare.
Våra riktiga jag är alla där.
Men det gör inget. Huvudsaken är att vi erkänner det.
Så Armando, det ni säger är att ni inte känner er fri.
-Men vi tvingar er inte till nåt. -Självfallet inte.
Den här sortens fångenskap är ännu bedrägligare.
Jag bestämmer inte om jag ska baka brödet.
Även ni är en dubbelgångare. Tror ni att ni bestämmer om ni ska vara psykiater?
-Förstår ni? -Clara, vi vill se punktlighet.
Fan ta dig!
Jo, men jag fick ta gamla damen till läkaren.
-Jag var inte klar. -Ett ögonblick, Armando.
Jag tror inte att det var planerat i dag.
Inte jag heller. De ringer i sista stund, som om man inte har nåt annat för sig.
Kan ni låta bli att äta under gruppterapin?
Jag är klar.
Så där.
-Jag skippade lunchen för att hinna hit. -Jag var faktiskt inte klar.
Varför ser du så där på mig?
Du vet ju att jag är klar här i morgon. Jag ska återgå till mitt liv.
Jag har en ny teateruppsättning. Ja. Och för att…
Men vem är det här?
Vad är din grej? Runkar du i parken?
Hur gick det på dagcentret?
Bra.
Får du tid över att söka jobb, eller måste du vara där hela dagen?
Ta det lugnt, jag hittar ett jobb.
-Låt mig komma till rätta. -Komma till rätta, ja.
Diego.
Du vet pingviner, va?
Pingviner har förmågan att tömma ut sin avföring
med tio gånger högre kraft än människan.
Som en gevärssalva!
Men de gör det inte med flit. Naturen har tänkt på precis allt.
För att hålla bona rena skjuter de i väg den. De sprutar ut den.
Tänk om en liten säl passerade bakom den.
Den skulle bli täckt av skit. Den lilla sälen skulle bli förbannad.
Men det vore fel.
Det vore fel att bli förbannad eftersom det ligger i pingvinens natur.
Pingvinen kan inte ändra på sig.
Jag är pingvinen. Pingvinen är jag.
-Jag tänker inte ändra på mig. -Tror du jag gillar det här?
Såvida de inte är ett par kan inte två män leva tillsammans.
De blir som två fångar.
Så i morgon ska du söka jobb,
och sen ska du anstränga dig för att inte tappa humöret på jobbet.
De var skitstövlar för det enda
de ville var att sparka mig.
Jo men visst! Det är alltid de andra som är skitstövlar.
Men den riktiga skitstöveln är du
som har en dotter.
Du tappar humöret och blir av med dina jobb…
Allt går åt fanders.
Hej.
Hej, hjärtat.
-Vet ni att ni har en halvtimme? -Ja, jag vet.
-Hej. -Sätt dig här.
Hur är det?
Bra?
Jag har nåt.
Två juicepaket.
Aprikos till dig. Din favorit. Den är ekologisk, så…
Mamma blir också nöjd.
Hur går det i skolan?
Bra.
Toppen.
Pappa, du ser lite smalare ut.
Lite, men…
Men jag är
lugn. Jag mår bra.
Du ska få se hur jag steg för steg får allt att bli som vanligt.
Allt.
Domstolen i Rom har,
efter omprövningen av Clara Paganis fall,
beslutat om ytterligare sex månader vid dagcentret där hon redan är inskriven.
-Säg nåt! -Nej.
Säg nåt! Skitstöveln Paris ligger bakom det här.
Då det rör sig om en påföljd som ersätter fängelsetid
påminner jag om att er närvaro är obligatorisk
om ni vill undvika fängelse.
Nästa omprövning fastställs till den sjätte maj.
Men jag har inte gjort nåt!
-Tyst! -Jag har inte gjort nåt.
Nej.
-Fru ordförande? -Vadå?
Får jag prata med er om domen?
-Det var en olycka. Det måste beaktas. -Vi ska inte ha direktkontakt.
-Lyssna. -Akta er.
Det är mitt liv! Vem ska jag prata med? Varför lyssnar ni inte?
Har ni gaddat ihop er?
Du, Paris!
Jävlas du med mig? Skrev du ett skitutlåtande utan att säga nåt?
Jag är skådespelare.
Jag har en uppsättning som börjar nästa vecka. Vi ska på turné!
Tänker du prata med producenten? Ni driver mig till vansinne.
-Lugna er. -Vansinne!
Er vistelse här är en konsekvens av era handlingar.
Det var inte meningen att det skulle ta fyr.
En olycka. Det slog fel.
-Ni samarbetar inte. -Otur!
Ni följer inte programmet. Ni tar inte ens första steget.
-Ni måste kännas vid problemet! -Jag är normal!
Det är tur att jag skickade in utlåtandet
innan er "normalitet" gav er idén att hoppa på en domare på parkeringen.
När hoppade jag på domaren? Får man inte prata med folk?
-Man får inte ens prata. -Vart fan ska ni?
Alltså, ni har ett problem.
Okej?
Det är ingen tillfällighet att ni är här.
Det måste ni inse en gång för alla.
Skjut ifrån nu. Rejält.
Aj! Det gör ont.
-Hon sa att det gör ont. -Har ni röntgenbilden?
Nej.
Din kusin Giacomo måste ha snott den.
Jag ber honom om den. Vi tar med den nästa gång.
-Okej. -Jag skriver ner det.
Anna är mitt enda skötsamma barnbarn.
Resten kan vi glömma.
Kom igen, simma.
Skjut ifrån rejält.
Ta det lugnt.
Lugnt.
Fan ta dig!
Förlåt.
Jag förstår dem för han var fem…
Ta dig i röven, din jävel!
Min sonson var fem, och det borde inte vara så, men…
Jag träffar honom aldrig. Ta dig i röven, din jävel!
Jag saknar honom. Att inte få träffa honom gör mig ledsen.
Utöver smärtan, vilka andra känslor väcker det hos dig?
Jag skäms.
Mycket.
Susanna, om du försöker tänka att ditt tillstånd är orsaken
och att du inte gör det avsiktligen, känns det inte bättre då?
Men hur ska hon göra det? Hon bemöts som en spetälsk.
För hur länge sen träffade du barnbarnet?
Månader sen?
År!
-Gör det här dig arg, Clara? -Så klart. Fem år.
Nån lever med det här, och så räds de henne?
De kanske inte räds henne.
De kanske bara vill skydda barnet från nåt som han inte förstår.
Susanna, du gör rätt i att be alla dra åt helvete.
Nej, det är ingen lämplig lösning. Absolut inte.
Ursäkta mig.
Jag tänkte bjuda gamlingarna från bouleklubben på lunch.
Kan ni laga pasta åt oss?
Diego, ni är väl kock?
Tror ni att det är möjligt? Fixar ni det?
-Självklart fixar vi det. -Utmärkt! Jag ringer dem. Vi blir tio.
Jag tror att ni har alla ingredienser till carbonara.
Det vore toppen, okej? Vi ses sen. Tack.
Ursäkta. Kan du akta dig? Snälla.
Jag kan inte jobba så här. Jag behöver lite svängrum.
Jag har strikta regler. Jag kan inte jobba så här.
Jag bad honom strimla, men han har tärnat. Tärnat!
De är inte tärningar. De är korta strimlor.
Titta noga innan du gnäller.
Häll i! Det blir bättre.
Dra åt helvete!
-Det är uppfattat. -Spara lite av vattnet.
Tio åldringar mellan 78 och 86 års ålder.
Okej.
-Nu stänger vi av den. -Vänta!
Snälla, rör inget. Hur mycket pasta hade du i?
Åttahundra.
Jag sa ju att du inte fick ta mer än sexhundra.
-För mycket. Helt klart. -Nej, det är lagom.
Här har vi kocken!
För mycket. Kolla.
Kuk i röven! Ursäkta. Jag har redan bett två dra åt helvete.
De är gamlingar från bouleklubben. Lugn.
-Det är äckligt. -Hur då?
Det är äckligt. För lite smak för så mycket pasta. Äckligt.
-Flytta dig. -Det är äckligt.
Ni måste låta mig vara i fred. Jag kan inte jobba på det här viset.
Det är jättegott.
Det är äckligt!
-Nej, det är jättegott. -Äckligt.
Du jagar upp dig helt.
Du tror inte på dig själv, men du lagade en helvetes carbonara.
-Smaka, Chip. -Jag åt ett kex förut.
Dubbeln?
Gina, kom igen.
Eller hur? Säg åt honom.
Det är jättegott.
Det är verkligen gott.
Vi serverar pasta från soptunnan.
-Vad gör du? -Vi måste servera nåt.
Men vad gör du?
Servera dem det här då!
Men vad fan? Vad gör du?
Vill du bränna mig? Du är sjuk.
Svaret är nej!
-Chip, en statshemlighet. -Ja.
Gina, hjälp mig. Ta de här två.
Ta här. Två!
Ta den här med. Gå nu.
-Tack. -Utmärkt!
Clara, kom. Diego med.
Kom hit.
-Jättegott. -Jaså?
Nu gör vi så här alla dagar.
Vadå?
Ingen utanför får betalt för att förstå er,
lyssna på er och få era trauman förklarade för sig.
Så nu ska de utanför komma in hit,
så att ni får möjlighet att visa er kapabla att interagera.
Vi lägger ner brödbakningen och öppnar för allmänheten.
En restaurang?
-De vill att vi öppnar en restaurang. -Precis. Jätteenkelt.
Vi har en kock, såvida ni inte känner att ni inte är kapabel nog.
Och Clara, eftersom ni anser att ni inte borde vara här
känns ni bäst lämpad att förestå den.
Varför jag?
Jag vill inte leda gruppen. Jag är uppenbarligen bättre lämpad för annat.
-Varför fattar du inte det? -Vill ni härifrån?
Övertyga mig.
Vad sägs om en risotto eller en huvudrätt i morgon?
Jag lagar en rätt om dagen. Okej? Bara en.
Det blir inte en risotto, en huvudrätt… Vadå, ska jag göra dessert med?
Okej, jag fattar.
-Det är mina regler som gäller. -Uppfattat.
-Mitt sätt. -Visst. Varför tar du ut det på mig?
För att det här verkar vansinnigt.
-Det verkar idiotiskt. -Du kunde ha sagt nej.
-Men du sa ja. -Jag sa nej…
Vad skulle jag sagt? Att jag inte var kapabel?
Inte vet jag. Men ta inte ut det på mig.
Sväng här. Här är det.
-Här? -Här.
Okej.
Här är det.
Du lever i din egen värld.
Och det ska hon som tänder eld på hus säga!
Är det vad de säger?
-Vadå? -Att jag tänder eld på hus?
Jo, men jag förstörde ett hotell. Det gör mig inget om folk säger det.
Ut med dig! Gå hem!
Gå!
-Jag tar av mig bältet. -Gå!
Jag tar min väska.
-Nu går jag. -Min make var sjuk.
Han hade en tumör.
Jag satt hos honom dag och natt.
Dag och natt.
Jag somnade en gång. En enda gång.
Och jag hade en tänd cigarett.
Gardinerna fattade eld.
Det var inte meningen.
Det var en olycka. En jäkla olycka.
Fan också.
Och din make?
Dog han?
Nej, min make klarade sig oskadd.
Men efter allt jag hade gjort för honom,
efter kemoterapin,
sjukhusen
och allt lidande,
så blev han bättre.
Han lämnade mig, bara så där.
Förstår du?
Jag var helstressad.
Jag mådde dåligt.
Han bara lämnade mig.
Och så säger folk att jag tänder eld på hus.
Folk bryr sig inte det minsta.
Och nån blir ensam. Helt ensam. Det vet jag allt om.
Som du sa i dag: När nån är sjuk, blir folk rädda.
Så är det.
Tack för skjutsen.
Får jag komma in?
Jag är kissnödig.
Vad menar du?
Får jag komma in?
Vill du komma in?
Vill du…
-Vill du… -Vadå?
Tar du bara första bästa kille som dyker upp?
Nej, jag behöver verkligen kissa.
Vart ska du? Du får inte komma in.
Vad gör du?
-Vad tror du? -Alla här känner mig.
Men du är galen!
GRATTIS!
VI HAR NÖJET ATT MEDDELA ATT DIN BEGÄRAN HAR GODKÄNTS
DIN RESTAURANG ÄR NU SYNLIG FÖR ALLA PÅ VÅR SAJT
Det är vid fantasins gränser,
där galenskap möter genialitet,
som man kan uppleva de mest överraskande och utsökta ting man nånsin smakat.
Jag har egna problem!
Jag har utomjordingar. Är jag inte på min vakt tar de min mamma!
Men det säger jag inte!
Galenskap i den djärva menyn skapad av en kock värd en stjärna.
Galenskap i rätternas uppläggning. Galenskap i jazzkonserterna
som ackompanjerar ett sista glas av Bacchus söta elixir på småtimmarna.
Kylskåpet är en enda röra!
De gröna grönsakerna ska vara längst ner,
fruktgrönsakerna i mitten och blomkålen högst upp av uppenbara skäl.
Galenskap i serveringen…
Jag tar hand om dryckesförsörjningen. Över.
…som bokstavligen kommer göra er mållösa.
Den här lilla pärlan är belägen på en avlägsen, hemlig ort
vars adress avslöjas först efter reservationen
för att ge gästerna maximal konfidentialitet och exklusivitet.
Vad är det här?
Nej, den här… Den gör mig lugn
för det är våra sanna, fria jag.
-Gör den dig lugn? -Ja.
Det beror på att du är galen!
-Nej. -För den ger andra ångest.
-Det här är sanningen. -De är obehagliga.
-Det är så jag uttrycker sanningen. -Ta bort skiten!
Nej, det är min sanning!
-Det är inte sanningen. Ta bort den! -Du skulle bara våga!
Inuti dig finns en del av mig.
-Knappast. -Inuti dig…
-Dubbeln, ta bort skiten! -Jag heter Armando!
Låt den vara kvar.
Kanske har ni haft en hemsk dag,
kanske hatar ni era kollegor
eller känner er som världens oviktigaste person,
men så fort ni stiger in på Monroe
återställer dess magi er tro på mänskligheten
samt överraskar er med dess välkomnade värme
och dess föreståndares oerhörda charm.
Gillar du den?
Mycket. Tack.
Låt mig.
Ursäkta, pappa.
Det är mamma.
Vems mobil är det?
Min. Den var en present.
Hjärtat, du är för liten för att ha en mobil.
Vem gav dig den? Mamma?
Hon med.
De valde den tillsammans.
Ursäkta?
Ursäkta, du är väl socialarbetare?
Anser du att det är normalt för en tioårig flicka att ha en sån mobil?
Er fru har ensam vårdnad om barnet. Hon bestämmer.
Nej, men det var inte hon som köpte den. Det var idioten.
Och det här är min dotter.
Han får inte bestämma om han ska ge henne en mobil.
-Eller hur? -Lugna er.
Det ska jag göra, på sin höjd med hennes mamma.
-Lugna ner er. -Inte han!
-Lugna er. -Inte han. Han är ingen!
Han är ingen!
Hjärtat…
Förlåt, hjärtat. Jo…
Jag slog till den, men det var inte min mening.
Jag slog till den.
Diego, jag pallar inte mer.
Paris påstår att jag skapar en otrevlig stämning.
Håller du med om att jag gör det?
-Men vad är det? -Diego!
Det var du. Du bröt dig in och förstörde allt.
Du sa att du inte hade nycklar längre.
-Du får inte vara här. -Släpp. Jag anmäler dig.
Sen träffar du aldrig Bianca mer. Det är inbrott.
-Det var inte jag! -Aldrig!
Du låste med dina jävla tre varv.
Även om du försökte iscensätta ett inbrott, så märkte jag det!
Du måste ha låst med tre varv, vilket är rätt sätt att göra det på.
De enda sakerna som förstörts var Damianos saker.
Har han alltså flyttat in permanent i vårt hus? Bor han i vårt hus med Bianca?
-Det angår inte dig. -Säg det.
Återigen, du träffar inte Bianca.
-Inte ens med socialtjänsten. -Nej!
-Du kommer inte träffa henne. -Säg inte så!
-Precis vad jag säger. -Gör inte det.
-Vad pågår? -Clara, det passar inte nu.
Den här dåren bröt sig in i mitt hem och förstörde allt. Så är det!
Det tror jag inte. Diego sov hos mig i natt. Vi vaknade…
Hur dags var det, sötis? Elva? Så det kan inte ha varit Diego.
Herregud, kan det ha varit tjuvar? Säkert att de inte tagit nåt?
Han har sagt att han inte har några nycklar.
Jag skulle bli jätteupprörd om du hade det.
Sov du hos henne?
Har du inte sagt nåt?
Ursäkta. Vem är ni?
-Clara. -Clara.
Du måste vara Diana. Får jag säga så?
De knullar hårt!
-Susanna! -Förlåt.
Slampa!
Ledsen, hon har Tourettes.
De har engagerat mig i rehabiliteringen.
Jag kommer hit en gång i veckan för att skapa en övergång
mellan vardagslivet och livet på centret.
Eller hur, älskling?
Det var nog jag som låste dörren. Det har varit stressigt ett tag.
Jag går nu.
Det gläder mig att du mår bra.
Förlåt.
-Hej då, Diana. -Hej då.
Bröt du dig in?
-Du är en professionell lögnerska. -Säg inte så.
Det som hände är att hon tror att du förändrats och har en trevlig tjej.
Hon har inte sagt förlåt till mig på tio år.
Till din tjänst.
Men alla där är tråkiga och gamla.
Jag vet, men du måste se det positiva.
Här är de tio polletterna.
Vad är det som är positivt?
Jo, att vi två ska roa oss ihop i dag.
Kvack!
-Kvack! -Kvack!
Du sköter allt med den här pedalen. Tryck för att gasa, släpp för att bromsa.
Men jag är rädd!
Var inte rädd. Föreställ dig killen på boendet. Sikta på honom. Pang!
Sikta rakt på honom!
Pang!
Hej!
Adelaide, jag ska köpa fler polletter i kassan. Strax tillbaka.
Strax tillbaka!
Anna?
Vart tog hon vägen?
Anna?
Kan jag få tio polletter till?
Adelaide!
Fan! Adelaide?
Stanna! Adelaide! Du!
Adelaide, vad hände?
Hjälp!
Vad är det?
Läkarna säger att du ska ta det lugnt. Det är bara en liten fraktur i handleden.
Har ni gjort en grundlig undersökning?
God dag.
-Hej. De Pascalis. -God dag.
Chefen för äldreboendet där damen bor.
-Vad hände? -Inget!
Som jag sagt flera gånger
satt damen och jag i lugn och ro på en bänk
när hon plötsligt föll.
Jag vet inte om hon slog i huvudet, så jag skulle röntga hjärnan
för att vara säker på att ingen blodåder exploderar på äldreboendet
och hon dör på grund av en skitsak.
Adelaide.
Föll du när du reste dig från bänken?
Det var en underbar dag. Jag hade jättekul.
Följ med mig och skriv på papperen.
Jag förstår inte hur en sån person kan få ansvar för en åldring.
Av en domare.
Clara. Ni försätter er jämt i situationer som är svåra att försvara.
Och snälla, ta av er det där armbandet.
Hej.
Men vet du att Susanna går runt och säger "De knullar hårt!" till alla hon träffar?
Så nu tror alla att vi är ihop. Förstår du? Alla!
Än sen då?
Jo, till och med Paris har hört det.
-Vad bryr jag mig om det? -Två köttbullar till.
De knullar hårt! Förlåt!
Hon bad fyra gamlingar dra åt helvete!
-Säg åt henne! -Det är inte med flit.
Det är inte med flit, men du gör det. Dra åt helvete!
Hon gör så hela dagen.
Hon går runt och säger "De knullar hårt!" till alla.
Det är väl normalt att jag stör mig på det, va?
Om det når min…
Är det normalt att du ställer till det, jag räddar dig och så får ingen veta?
-Är du galen? -Vad sa du?
Du är gal…
-Lugna dig! -Galen?
Ja.
Jag är inte galen!
Är det förstått? Jag är inte galen, jag är trött!
Jag har haft en jobbig dag. Jag är trött.
Nån har haft en jobbig dag, nej då!
Vi säger till henne att hon är galen. Det säger vi!
Jag har haft en jobbig dag.
Kom igen.
Jag tycker inte att du är galen.
Åtminstone inte menat som den kliniska diagnosen.
-Jaså, får det dig att skratta? -Lite.
-Säger mannen som gör inbrott. -Nej.
-Jo. -Nej!
Det är mitt hem! Det är han som bor i mitt hem.
Och sover i min säng, använder mitt sängbord
och stiger upp varje morgon med min dotter när det borde vara jag.
Du har rätt.
-Och så gör jag inbrott? -Lugna ner dig. Du har rätt.
Det gör mig förbannad.
Jag är rädd att Bianca
ska glömma mig.
Min mamma…
När jag var fyra lämnade hon mig.
Hon försvann över en natt och sågs aldrig till igen. Aldrig!
Jag minns inte ens min mammas ansikte. Pappa har för helvete 300 foton,
men fanimej inte ett enda på min mamma.
Jag minns en sak.
Att hon jämt sjöng…
Marilyn.
-Marilyn? -Marilyn Monroe.
Jaså, den.
Förstår du? Jag vill inte att Bianca ska uppleva samma sak.
Att hon ska glömma hur mitt ansikte ser ut.
-Fan också. Det regnar. -Ja.
Vi går dit.
Herrejävlar!
Du är genomblöt.
Vilket ösregn.
Din telefon ringer.
Ja.
Hallå?
God kväll.
Ja.
Nej, tyvärr. Fullbokat i sex veckor framöver.
Ja.
Nej.
Självklart!
Självklart, återkom gärna. Det ser vi fram emot. Hej då.
Inget.
Vad är fullbokat i sex veckor framöver?
Inget.
Driver du med mig? Jag var här. Jag hörde dig.
-Det är inget. Jag skrev några omdömen på… -På?
Jag har fixat en sida. En internetprofil för en restaurang som inte existerar,
men som hade varit lik vår.
Hittar du på lögner om köksverksamheten?
Säger du så, låter det illa.
Vänta. Här kan du läsa.
"Monroe känns som nåt i New Yorks Village, men ligger på bekvämt avstånd.
Elegant och högklassigt."
-Har du skrivit det? -Nej, inte jag.
Nån som aldrig besökt den skrev den efter att ha läst mina omdömen. Fattar du?
Nej.
Folk skriver såna här omdömen utan att ha besökt restaurangen.
Sen bombarderar de mig med telefonsamtal om att boka bord,
men jag säger att vi har fullt.
-Får man göra så? -Visst.
-Nej. -Jo.
-Det får man inte. -Visst får man det.
Han bad oss driva en restaurang, han förbjöd oss inte att fantisera.
Och det får mig att må bra.
Kom in. Det är öppet.
Går det bra?
Kom in.
Ja.
-Kom in! -Hej.
Kom och sätt dig.
Vi har fått över tusen mejl.
Vadå för mejl?
Till restaurangen, Monroe.
-Säg inte "vi", är du snäll. -Okej.
Vi har gått från sista plats till 1 500:e plats på tre dagar.
Wow!
-Varför Monroe? -Jag ska hämta en sak.
Jo, jag hade en rysk släkting, och hon öppnade en restaurang i Ryssland.
Genial idé. Hon uppträdde jämt där. Hon såg precis ut som Marilyn.
Och på nåt märkligt genetiskt vis kom jag att se likadan ut som hon.
På auditioner får jag höra att jag är lik Marilyn. Så jag kom på namnet Monroe.
Men Marilyn var ju blond med blå ögon.
Nej, hon var en brunett som blekte håret, fixade näsan och höjde hårfästet.
-Hon var blond med blå ögon. -Nej, tänk efter.
Det går inte att se på bilderna. Hon hade svarta ögon.
Sen ritade de dit muschen. Skavanken.
-På film ser man… -De skapade en myt. Helt fejkad.
Se på filmerna.
Behöver du raka dig?
Nej, jag fixar rätter att fotografera.
-Med raklödder? -Ja.
Men på riktigt? Är det där fejk?
Menar du det?
Det är inte klokt!
Jag har sett en konstnärskompis göra så här.
Jag skulle inte lägga på bären.
Jättevackert!
Den här blev inte lika fin som den.
-Vilken då? -Den här.
Det är lite tomt här.
-Lite för mycket vitt. -Det saknas nåt som…
-Vadå? -Vad är det?
-Nej, det är en sorts fernissa. -Nej, vi behöver en laxmousse.
Hur ska vi få till laxmousse?
Använd din fot.
-Nej. -Jo.
-Nej. -Sätt den här.
-Vi lägger ägget på den. -Aldrig.
-Använd din fot. -Nej!
-Min är hårig. -Nej!
Snälla, sätt foten på tallriken.
-Hur ska jag placera foten? -Vinkla den mot ljuset. Så där. Stilla.
-Så här? -Ja.
-Vad äckligt! -Håll den stilla.
-Vad äckligt. -Stilla.
Okej.
-Ta fotot. -Rör dig inte.
-Skynda dig. -Stilla.
-Så där? -Ja, håll still.
-Så där. -Få se.
Men alltså!
Inte klokt, va?
-Ja. -Det är inte klokt.
Vi använder den här.
Och så den här.
Hur ser du mig? Alltså, inte just du.
Som man, hur ser du mig som kvinna och vad tycker du?
Tja…
Alltså…
Du är en sån som ser smal ut, men om man tittar noga,
så har du en stor rumpa, eller hur?
Men vad är det du egentligen jobbar med?
BÄSTA KVINNLIGA HUVUDROLL
Lite av varje.
Reklam, film, tv.
Men jag har aldrig sett dig.
Jag ska visa dig det senaste jag gjort. Kom.
Vänta lite.
Tittar ni noga?
Inget av det här…
Just det, inget av det här
hade varit möjligt förut.
Men nu…
Nu… Nu är det möjligt.
Jag spelade in den med en koreansk regissör
i en uppbyggd studio i Tyskland, i Östberlin.
Den är jättebra!
Jag har aldrig sett den här heller.
Begripligt. Den gjordes för den asiatiska marknaden,
så du kan inte ha sett den.
-Kan du visa den en gång till? -Visst.
Nej, hjärtat.
-Jo! -Nej.
Kolla.
Det står att det är ett elegant ställe med svartklädda servitörer. Monroe, va?
-Jo, jag jobbar där. Visst. -Titta, det finns en bild på dig.
Ser du?
"Kocken är en sällsynt kombination av substans, klass och raffinemang."
Vem är kocken?
Det är jag. Jag är kocken.
Det är ju jättehäftigt! Varför tar du inte med mig dit?
Tja…
Det är…
Bianca sa att hon vill komma hit och se var jag jobbar.
Vad ska jag göra? Ta hit henne?
Nej.
Det kan du så klart inte göra.
Dra till med nåt. Sen photoshoppar jag dig, och så kan du visa henne.
-Kolla vad fint. -Jag kan inte göra det.
Jag är inte som du.
Jag kan inte dra till med nåt och se henne i ögonen.
Då känner jag mig skitkass.
Okej då.
Gör som du vill. Räkna inte med mig.
Ibland måste vi alla göra saker vi inte vill för att lösa situationer.
Och om vi öppnade den på riktigt?
Vadå?
Monroe.
Vad menar du?
Vi skriver adressen på sajten och öppnar.
Vi öppnar Monroe, så att Bianca kan komma hit.
-Det går inte. -Jodå.
-Nej, det går inte. Monroe finns inte. -Skriver vi adressen, finns den.
Bortsett från att den inte finns, så är Monroe min.
Bianca skulle kunna vara stolt över nåt jag gör. Fattar du?
Men över vadå? Det här stället är vidrigt.
Monroe existerar inte och öppnar inte. Slutpratat!
Fan också att jag visade dig sajten.
Du bara snackar och snackar,
men när det verkligen gäller blir du skraj.
Det enda du klarar är att hitta på smörja!
Eftersom du är en lögnerska.
-Vad vill du? -Och vad vill du?
Det är du som är skraj för att hon ska ta din dotter ifrån dig.
-Inte jag. -Dra åt helvete!
Ta upp menyerna.
Vad fan gör du?
Bra jobbat.
Gratulerar. Alltid lika förnuftig och lugn.
-Vad gör du med trasan? Det funkar inte. -Jag gör ju nåt.
-Finns det ingen tång eller nåt liknande? -Jo. I den där lådan, tror jag.
Upptäcker Paris det här, är vi körda. Du är en skitstövel!
-Låt mig. -Visst, rörmokaren.
-Kom igen! -Det är ventilen.
Väggmålningen är sabbad!
-Nej, bara lite blekt. -Armando…
-Fan ta dig! -De är på väg.
Jo, 20 cm vatten och så skvätte det!
Fan ta dig!
-Vi försöker… -Fan ta dig!
-Du är förstås nöjd nu. -Nej, jag är inte nöjd.
-Hallå! Nu håller vi oss lugna! -Jag är inte glad.
Det här är också en del av livet. Besvikelser som man måste hantera.
Gina, är du snäll och lägger av?
Okej, nu försöker vi vara tysta.
Känn efter hur ni mår inombords.
-Chip, varsågod. -Jag har förlorat jobbet.
Och det ger mig en hel del ångest.
Clara, tycker ni att det är lustigt?
Alltså, han har förlorat jobbet medan det torkar i fyra dagar.
Vi får vila. Snarare en lättnad.
Tänka sig!
Du har varit här i tre år, och du kan inte ens sitta i cirkeln.
-Vad spelar det för roll? -Det spelar roll!
De knullar hårt!
Diego, ni verkar spänd och ilsken.
Vi släpper det.
Men, alltså…
Om vi släpper det skulle vi inte förstå att alla här har nåt att förlora.
Nej.
Vissa här har inget att förlora eftersom de inte har nåt alls.
Inget alls.
Han har fel, för i den här verksamheten har alla nåt som är viktigt.
Som vadå?
Till exempel sig själva, chansen att göra nåt annorlunda,
nåt personligt, nåt gemensamt.
I grund och botten, allt.
Kan du sätta den på 15 eller 19 i stället för 17 som…
Tack.
Vem är det?
Inte vet jag. Jag går inte dit.
Vem är det?
-Vem är det? -Clara.
Vad vill du?
-Öppna. -Varför då?
Jag öppnar!
Vänta. Gå inte in dit! Vänta lite.
-Hej. -Hej.
Bor du med din pappa?
Det är en tillfällig lösning.
Jag är fortfarande nerringd. En kille ringde tre gånger i dag.
Jag sa att vi var fullbokade till jul, och då ville han boka bord till jul.
Kan du tro det?
Och?
Och…
Och svaret är ja?
Ska vi öppna?
Det här är ett stort misstag.
-Litar du på mig? -Nej.
-Litar du på dig själv? -Vad menar du?
-Nej, det gör jag inte. -Illa. Det borde du göra.
Vi har bara tre problem. Jag har tänkt.
-Ett: hur ska vi uttala Monroe? -Monroe. Den heter Monroe.
Okej. Två: jag lagar bara en rätt om dagen. Inte två. En.
Tre: vad gör vi med de andra som är lite…
Inget. Vi behöver inte säga nåt till dem.
-De behöver inget veta. -Men folk är taskiga.
De kommer att vara hemska mot dem.
-Jo. -Jag vill börja med carbonaran…
Har ni överväldigats av en oförmåga att kommunicera?
Ja, en oförmåga att kommunicera.
Den där hemskheten som kommer över oss och får oss att känna oss ensamma?
Som får andras lidande att skrämma oss? Ja, för det är sanningen.
Andras lidande är väldigt skrämmande, och vi vet inte varför.
Skjuter vi ifrån oss den, så kanske den inte rör oss?
Ska vi försöka tända den?
Wow!
Cool, va?
-Chip? Vad stirrar du på? -Vi har bara ändrat om lite.
Misstänkt aktivitet i restaurangen. Jag upprepar…
Jag vet inte varför, men den är vacker.
Alltså, den har nåt visst.
Den har nåt djupt att säga. Fan ta dig, knöl!
Armando!
Tack.
Du kan väl måla om här? Så att du får utlopp för din talang.
Men med nån färg den här gången.
Dra åt helvete!
Ur denna tanke föds den nya kollektiva upplevelsen hos Monroe,
där uppskakande modern performancekonst
ackompanjeras av utsökta smaker skapade av vår kock.
Varje kväll serveras en helt unik rätt.
Ginas konst belyser oförmågan att kommunicera
och den starkaste formen av ensamhet.
Jag försöker få ordning.
Missa inte Dubbelns figurativa väggmålningar
som får oss att undra om våra riktiga jag finns nån annanstans, fria och lyckligare.
En dialog som är lika önskad som oönskad iscensätts varje kväll av konstnären Chip.
Och om ni har tur nog att serveras av Susanna
får hennes uppträdande er att reflektera över samhällets våldsamheter.
Du inser väl att om vi skriver adressen, så kommer folk faktiskt hit?
Det är ju därför vi gör det här.
Okej.
Gör det, du.
Så i stället för att bli skrämd, låt för en gångs skulle de andra,
främlingen, galningen, dra in er i en unik och oförliknelig upplevelse.
Oroa dig inte.
För kanske finns galningen
mycket närmare er än ni tror.
-Uppdraget slutfört. -Okej, då släcker jag.
Knulla honom i röven!
Tänd lamporna igen. Kom. Tänd lamporna igen. Uppfattat?
Tack.
Situationen är helt utom kontroll. Jag upprepar: utom kontroll.
Jag fortsätter i det fördolda, men jag behöver förstärkningar.
Du…
Vad har hänt i kväll?
Jag vet inte.
Jag klarar det nog inte.
-Kan jag få vara i köket i dag? -Nej.
Det är så förödmjukande.
Susanna. Håll huvudet högt och se stolt ut.
Du måste behålla lugnet. Ingen kommer ha invändningar i kväll.
Roa dig i kväll.
Kom igen. Sätt i gång.
Det blir väl carbonara till alla.
Vad är det vi ska säga?
Ni ska beställa nåt att dricka.
Ja!
Just det.
-Fem öl. -Fan ta dig, din jävel. Fan ta dig!
Ursäkta.
Fem öl.
De är otroliga!
Ni lurar oss! Vem vet hur mycket ni undanhåller oss!
-Del av vår performance. -Som ni undanhåller oss!
Jag vet att ni undanhåller oss nåt.
-Vad är det som pågår? -Jag har sett allt!
Vad nu? Du är från vettet. Lugna dig.
-Vad händer? -Han saltade inte vattnet. Diego blev arg.
-Men det var på grund av komplotten. -Ni döljer nåt. Jag ska prata med Paris.
Våga dig inte i närheten av Paris, okej?
Lugna dig. Nej, lugna dig!
-Sluta! -Jag vill till mamma!
Jag har sett allt. Jag har läst allt. Det finns en sajt på internet.
-Ni smider ränker! -Mamma!
Mamma! Jag vill till mamma! Döda mig inte! Jag vill till mamma!
Ge mig den.
-Mamma! -Se på mig.
-Håll dig lugn. -Se på mig.
-Tack.
Men du är ju från vettet!
-Han hotar mig! -Nej, det gör jag inte!
Jag är inte från vettet. Det finns en komplott.
Jag är klartänkt.
-Klartänkt? Du höll i en kniv! -Paris är här!
-Fan! -Han hörde skriken.
Ta hit Paris. Han hotade mig med kniv. Ni är vittnen.
-Jag är ett vittne. -Det är inte sant!
Susanna, stå still.
Nu räcker det!
-Det finns en komplott. -Ja.
Det finns ingen komplott! Vi har bara gjort lite reklam.
-Okej? -Ja.
Så är det. Lite reklam.
För att…
För att tjäna lite pengar
och åka till Papua Guinea…
…för att vara fria.
Så är det.
-För att vara fria? -Precis.
Eller hur?
-Ja. -Där hör du.
-Är det säkert? -Ja. Så är det. Diego talar sanning.
Så nu räcker det.
Nu ska den här lilla gruppen med galningar ta sig an alla andra
som ett lag. Förstått? Vi är ett lag.
Det är en massa folk där ute, och vi måste göra stor succé i kväll.
Det är vad Paris ska få se. Att vi gör stor succé. Ja.
Så nu…
Pastan. Den är osaltad och kall.
Salta den eller koka ny. De kan vänta i tio minuter.
-Går inte. -Varför då?
Vi har slut på pasta.
-Vi väntade oss inte så många. -Jag har 20 beställningar till.
-Gå och köp mer. -Jag?
-Ja, gå! -Nu?
-Ja. -Utan skydd?
Ja.
Armando, gör en jordgubbsmirepoix.
-En vadå? -Tärna fint.
Så gör jag när jag glömt. Jag saltar på rätten.
Inte salt, utan socker.
De ska börja från slutet. De ska börja med desserten.
Gina, gå in i matsalen. Det är ingen där, så ta hand om den.
Gå. Oroa dig inte.
-Okej. -Nu då?
Ta bort bladen på några av dem. Så där. Perfekt.
Grädde!
Kaffe.
Grädde.
Han bara kör på.
Lite jordgubbe här och… Ett kex. Där har vi den!
-Vem vill smaka? -Vi kör på. Det hinns inte.
Susanna, nu går du ut och säger att det här är en exklusiv kväll
eftersom vi presenterar middagen au contraire.
Inte med den minen. Bestämd och lugn. Om du tror på det, gör de också det. Okej?
Au contraire.
Kom igen nu!
-Kom igen, vi fixar det! -Vi fixar det här. Ja.
-Du. -Va?
Bra gjort.
Kan ni förklara vad som pågår?
Marknadsföring.
De utanför kommer in hit,
och vi har koll på läget.
Middag au contraire.
-Får jag säga er nåt? -Ja.
Helt otroligt. Bra gjort.
-Tack. -Tack själv.
Hej då.
De gav mig beröm hela kvällen. Alla.
Mig med. Men varför?
Jag vet inte.
Du.
Vad är det?
Du.
Har du fattat att vi lyckades?
Vi lyckades!
Vart ska vi?
Prata tyst.
Hit.
-Hit. -Är du säker?
Gör som jag.
Benet först. Kom igen.
Jag tror
att det är olagligt.
Klart det är.
-Jaså, klart det är olagligt. -Kom nu!
Efter tusen gånger har jag bara åkt fast en.
Jisses!
Wow!
Den är ju enorm!
Wow!
Arton, nitton,
tjugo!
Nu tar jag dig!
Nej!
Jag är jättebra!
Sluta.
Jag är helt slut.
Hur som helst…
…är du ett geni.
Varför då?
För att du kom på den här helgalna idén, och kolla vad du lyckats med.
Och kolla vad du fått mig att göra. Alltså, fattar du?
Men…
Det var inte min idé. Jag…
Jag läste en artikel om nån som gjorde så i London.
Jaså?
Men det var du som…
…fick till det riktigt bra.
Det där med min make gick inte riktigt till som jag sa.
-Inte? -Nej. Han jobbade i finansbranschen.
Han var aldrig hemma, och han brydde sig inte om mig. Så jag…
Jag hittade på en massa saker som provspelningar jag aldrig gick på
eller teaterturnéer som aldrig blev av.
Men jag såg ju affischerna hemma hos dig.
Allt är fejk.
Har du skapat dem?
-Allt? Är allt fejk? -Allt.
Och en dag gick han till teatern för att hälsa på mig.
Jag var så klart inte där.
Så när han kom hem ställde jag till med en stor scen
och sa att han var otrogen fast jag visste att det inte var sant.
Jag visste det, men…
Jag ville att han skulle se mig en kort stund.
-Det är hemskt när folk inte ser en. -Fruktansvärt.
Sen sa han att han skulle lämna mig.
Och jag sa…
Jag vet inte var jag fick det ifrån, men jag sa:
"Lämnar du mig sätter jag eld på gardinerna när jag räknat till tre.
Ett, två, tre."
Han såg på mig med en min som sa: "Kom igen, gör det då."
Vad ska man göra då?
Om man inte gör det tappar man sin trovärdighet.
-Jag var tvungen att sätta eld på dem. -Visst.
-Fattar du? -Visst.
Men sen…
Det var inte bara gardinerna som fattade eld, utan hela huset
och grannhuset. Grannen var borta, men inte hunden som…
Den dog. Den brändes till döds.
Jisses!
Och det är jag.
Jag är så kass!
Jag är skitkass.
-Nej, det är du inte. -Och nu är magin förstörd.
Nu går du och lämnar mig ensam.
De tror sig ha rätt bara för att de är fler än oss.
Vilka då?
De "normala".
Vi prövar nåt.
Vet du vad du och jag ska göra nu?
Så gott vi kan. Du ska sluta…
…hitta på smörja. Jodå. Hör på.
Och jag ska sluta tappa humöret.
Bara mellan oss två.
Vi gör så gott vi kan. Vi försöker, okej?
Och vi vet ju
var vi har varann.
Vad sägs om att ta en croissant?
-Croissant? -Låter det bra?
Ja?
För åtta?
Namn?
Perfekt. Tack. Hej då.
Ja?
En födelsedag? Ja. Hur många?
Minst två timmar.
Jag beklagar. Fan ta er, äckliga jävlar!
Ja, vi väntar.
-Jag skriver upp er. Namn? -Emanuel.
Gina! Dubbeln!
Hur tänkte du? Att du skulle komma hit och ståta med din lycka?
-Du kom hit… -Res dig!
-Han är mitt riktiga jag! -Del av vår performance.
-Han är mitt riktiga jag! -Det är en performance.
Dubbeln! Fantastiskt! Kom. Fantastiskt!
Bravo! Chip! Han var inte ett jävla dugg lik dig!
Jag är rädd nu. Det är för mycket folk. Jag är rädd.
Ingen fara. Det är normalt.
Rimligt. Det är din första kontakt med omvärlden.
Det finns inget att rädas. Inget kan hota dig.
Det är en chans, Chip. En möjlighet.
-Jösses! -Sponsring.
De har skickat en massa grejer.
Schyst, bossen.
Jag gillar "bossen". Allt står utanför. Bär in det.
Vi är bland de 100 bästa restaurangerna i stan. Av 13 500.
Av 13 501 för att vara exakt.
Kan du tro det?
Vi har fått ett tips från lokalborna.
Det är boulegubbarna som gnällt.
Vet ni om att ni saknar tillstånd för att spela musik?
-Varför får vi inte spela musik? -Har ni tillstånd?
Hej.
Kolla.
Sa jag inte att jag skulle ordna det? Jag ordnade det.
I dag kommer Bianca.
Vi ska höja stämningen med lite swing.
Det är väl bra?
Vilken entusiasm, alltså.
Dagens meny?
Pasta med sås.
Pasta med sås?
Det blir jättegott.
Hej.
Jag har lagat din favoriträtt.
-Vad fint här är. -Tack. Här har ni ett bord.
Strax tillbaka.
Tack.
Det är jättegott!
Njut av maten. Vi kommer tillbaka.
God kväll, allihop.
Jag ska sjunga en låt som tillägnas en vän till mig
eftersom…
Alltså, han vet varför.
De tänker föra bort henne nu. Det här är en signal.
Vad gör du? Varför slutade du?
-Jag har en panikattack. -Men…
Det var jättefint det du gjorde. Fortsätt.
-Nej. -Annars fortsätter jag.
Det är mycket värre.
-Kom igen. Sjung nu. -Det kommer inte på tal.
-Hjälp mig. -Jag sjunger inte.
-Kom igen. Hur går den sen? -Nej, snälla.
I couldn't aspire.
Jag sa ju det!
Det var ett skämt. Ursäkta.
Fan ta dig!
-Du sjunger skitkasst! -Ska du säga!
Men vad har du på dig?
Med peruk!
Vadå?
Jag ansträngde mig verkligen.
Jag sjöng din sång för dig.
-Nej, jag sjöng den. -Jag sjöng den med.
Om inte jag hade kommit upp…
-Jag sjöng mer. -Men jag sjöng också.
-Herregud, förlåt. Jag trodde… -Nej.
Inget att prata om.
Nej, det är bara att…
Det är inte…
Det passar sig inte.
Nej, det gör det nog inte…
Men varför tycker du inte att det passar sig? Det tycker jag.
Alltså, med alla mina problem… Om jag lägger till dig…
Så skulle jag vara ett problem?
Alltså, om jag blir ihop med nån som du
tar de Bianca ifrån mig och låter mig aldrig träffa henne igen.
Förutom vid omprövningen hos domaren.
Fan!
Fan också.
Fan!
Kan jag få prata med föreståndaren?
Jag dimrade, och då började folk dansa.
Vi har ett problem.
Där med.
Och där.
Tre.
Hej. Vad är det som pågår?
God kväll. Det krävs tillstånd för att spela musik på restauranger.
Får jag se det?
Tror ni att vi spelar musik utan tillstånd?
Nej, men jag måste se det.
Klart vi har tillstånd. Jag säger ju det.
Jag måste kontrollera det, så hämta det.
Ursäkta, men vi har tillstånd. Visa dem det. Vi har tillstånd.
Det är irriterande när nån inte tror på en.
För jag är proffsig, och jag har det här.
-Här. -Och vad har ni gjort?
Jag slog näsan när jag öppnade en dörr.
Där har ni det.
Driver ni med oss?
-Vad menar ni? -Det är förfalskat. Var har ni fått det?
-Vadå förfalskat? -Det är förfalskat.
Så det är slutspelat.
Få dem att sluta och kolla legitimationerna.
Ni två kollar legitimationerna här. Du kollar där.
Då ska vi se.
Ge dem inte era legg.
Föregå med gott exempel och visa ert först.
-Ge dem inte era legg. -Ge mig det nu!
Det brinner!
Ut! Alla måste ut!
Stoppa dem vid utgången!
-Hon pratade! -Det brinner!
Ut! Alla måste ut!
-Fan ta dig, knöl! -Hur vågar ni? Jag är polisman.
Ta dig i röven, polisman!
Vi är alla fria!
-Alla fria! -Bianca!
-Vad händer?
-Vad har du gjort? -Inget. En liten skråma.
Kom, följ med mig.
-Kom, så går vi. -Fria!
Jag visste inte att du kunde sjunga. Det var coolt!
Kom, så går vi.
Fria! Vi är alla fria!
-Hur mycket fick vi i böter? -Jaså, intresserar det er nu?
-Nittontusen euro. -Jaså.
-Överdrivet för en låt. -Ni förfalskade ett tillstånd.
Ni förolämpade polisen. Ni till och med slog dem.
Det fanns en ung kille, 17 år gammal. Han tog heroin. Han rökte det mest.
Men han föredrog piller, kemiska preparat. Som speedball, Eva.
Och så lsd-trippar.
Lysergsyra ger speciella, sällsamma upplevelser,
men den har ett ganska högt pris.
Förskräckliga, skräckinjagande syner.
En dag ringde en av hans få vänner. Han hälsade på honom, och lillebrodern
till vännen hade precis köpt en ny moped.
Och en fin ny hjälm. En integralhjälm. Färgglad och väldigt dyr.
Han bad att få låna hjälmen.
Vännen sa nej. Han var rädd om den. Den var ny.
På nåt vis, genom en lek,
lyckades han binda ihop kompisen och lillebrodern rygg mot rygg.
Så fort de var satta ur spel tog han hjälmen och plånboken och stack.
Han sålde hjälmen
och köpte en massa droger som han tog som om det inte fanns en morgondag.
Han ville svara dem som bar in honom på bår i ambulansen,
men han fick inte ur sig några ord. Han var vaken, men kunde inte prata.
Och han blev rädd.
Vet ni vad jag insåg där och då?
Att även om jag var förbannad utan att veta på vem
och ville förstöra allting, så var det mig själv jag sabbade för.
Jag insåg att om jag lagt en gnutta av min energi på nåt annat,
så kunde jag gjort nåt vettigt av mitt liv.
Där och då beslöt jag mig, och så blev det.
Bland de 100 bästa restaurangerna. Inser du vad du har skapat här? Va?
Otroligt. Och du fick dem alla att jobba.
Och de skämdes inte. De var faktiskt stolta.
Och sen förstörde du alltihop.
Jag kan inte begripa varför.
Du vill vara ditt sämsta jag.
Här.
-Vad är det? -En omplacering till ett gruppboende.
Vad menar du?
Du blir omplacerad.
Vad menas med boende? Måste jag sova där?
-Ja. -Nej.
-Det vill jag inte. Nej. -Jag är ledsen.
-Du är klar här. Tyvärr väljer inte jag. -Nej.
-Följer Diego med? -Nej, han stannar här.
Vi vidtar vissa åtgärder, men han fortsätter behandlingen.
Vet du varför jag gillar dig?
För att den där lille killen
finns kvar än.
Varje dag är en kamp.
Lycka till, Clara.
Ursäkta mig.
Hej.
Anna?
Jag var vaken.
Så klart.
Jag skulle också somna runt allt det här.
Hur som helst…
Jag kom förbi för att önska dig god jul.
God jul.
Kommer du i morgon?
Inte i morgon.
Jag kommer inte lika ofta de kommande veckorna.
Du är ledsen. Vad är det?
Du ser ut att må skit.
Jo…
Jag ser inte bara ut att må skit.
Jag är faktiskt
helt fel ute.
Jag gör helt irrationella saker. Jag ljuger en massa utan anledning.
Jag har fått nog av mig själv. Så är det.
Kanske är det som du säger…
…men du är det bästa som nånsin har hänt mig.
Vi ses i morgon. Jag lagar köttbullar i tomatsås.
Ägaren vill fortsätta med din enrättsmeny. Vi gillar exklusiviteten.
Följ med, så ska jag visa er köket.
Hur gick intervjun? Hur gick den?
Bra, tror jag.
Hur mycket betalar de?
Tortellini?
Har du lagat dem?
De betalar 5 000 euro i månaden.
Nu får du ursäkta,
men har du en sån uppsyn med 5 000 i månaden?
Jag borde ha sparkat dig på smalbenen som barn och gett dig röda ben!
Visst, sparka på barnet som inte har nån mamma.
Kanske ett par rejäla örfilar när vi ändå är i gång?
Hör på, Diego.
Dra ett streck över det som varit och fokusera på det du har.
Tänk inte på de som inte ville ha dig.
För det fanns ju också nån som verkligen ville ha dig.
Som ville ha dig så mycket
att han stod ut med dig under hela din ungdomstid
som, tro mig,
var som Vietnam.
Och den här personen, som är jag,
har älskat dig villkorslöst
för den du är.
Det vill säga en enorm, oerhörd
plåga.
Visst, du är lite labil, men vi har tagit oss ända hit.
Alla gör inte det.
Tro mig.
Grejen är att jag inte känner för att ta det här jobbet helt ensam.
Men dra ett streck till, då.
Den här tjejen
har sina egna brister,
men hon står ut med dig.
Så…
Släpp inte taget om henne.
Badrummet ligger vid trappan.
Middagen äts klockan sju.
Klockan sex på morgonen
tar bussen dig till arkivet. Du återvänder klockan tre.
Det här är ditt rum och din säng.
Gruppen väntar på dig där nere om en timme.
Välkommen.
Tack.
En resa till jordens medelpunkt…
…med skorna i solen…
…med alla, och jag skulle vilja läsa mycket snabbare…
Trevliga, men oberäkneliga
eftersom de hela tiden flyttar sig och gör kullerbyttor.
Välkommen.
-Hej, signora. -Slå er ner.
Så de är livliga, och tyvärr tog min dotter med dem till mig.
Vad skulle jag göra? Slänga dem i poolen? Det går inte.
Ja, mycket.
Du försvann.
Vad vill du?
Du!
Du kan inte bara försvinna hur som helst.
Vem släppte in dig? Vad vill du?
Du sa själv att jag inte var bra för dig. Ska jag ta hand om dig nu? Vad vill du?
Hör på. Du!
Hör på. Jag fattades en del.
Okej? Jag har alltid fattats den.
Och nu har jag hittat den.
Du vet det,
och jag vet det.
Och jag är lycklig eftersom jag vet att jag kan leva bättre nu. Fattar du?
Så du får inte försvinna så där.
Du sa det själv. Du sa att jag är ett problem.
Du sa att vi är två jävla problem. Två problem tillsammans, vad blir det?
En enda röra.
-Nej. -En enda röra.
Nej, de blir två…
De blir två personer som förstår varann, vilket ingen annan gör.
Jag bryr mig inte längre om jag stammar
eftersom jag vet att du inte bryr dig om jag stammar. Det kvittar för dig.
Självklart kvittar det.
Samma med dig.
Jag förstår inte varför du säger all den där smörjan,
men det kvittar för mig för du är bra som du är.
Precis som du är. Verkligen.
-Vi är ändå två problem. -Nej. Vi är som…
…pizza med fikon.
Snarare som balsamvinäger med choklad,
vilket låter som nåt som inte funkar ihop, men i stället, på nåt oklart vis…
Vi har mycket kvar att jobba på.
Jag vill vara chokladen.
Och kan du…
…snälla slänga tuggummit?
Om det är så du reagerar, så…
Du tycker väl inte att jag har en stor rumpa?
Alltså, jo.
-Jo, men jag gillar den. -Nej…
Eftersom du är mjuk.
Ja.
Vad kallade du mig den där gången?
-När då? -Sötis?
-Men när då? -När Diana var där.
Undertexter: Anna Johansson