Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ideen om dobbel identitet ble...
JOE QUESADA VISEDIR. OG KREATIV DIREKTØR - MARVEL
...klar for meg da jeg ble heltidsansatt i Marvel.
Den kom fra en samtale mellom meg og Stan Lee.
Jeg stilte ham et spørsmål
jeg ikke trodde det fantes svar på.
Jeg sa: "Stan, hvordan skaper du en perfekt Marvel-figur?"
Han sa: "Joey, det skal jeg si."
Han sa: "Tenk at deg Spider-Man
"står på toppen av en bygning.
"Han ser ut over byen.
"Og han ser på alt,
"skyter ut nettet og hopper.
HVOR?
"Dødsbra scene.
"Men si hvem han er.
"Si hvem han elsker.
"Si hvem som elsker ham. Hva er problemene hans?
"Og når han nå flyr av den bygningen,
"blir vi revet med. Vi identifiserer oss med ham.
EDDERKOPPEN ELLER MANNEN?
"Ellers er det bare en rød og blå drakt som hopper ned fra en bygning.
Det appellerte til meg
for å forstå at alter egoet
er det viktigste ved en superhelt.
Utrolig
Like gammel som historiefortellingen selv
er historien om
et menneske med andre krefter som lærer oss noe.
Det er fantasiens makt. Jeg håpet alltid
at helten ville dukke opp og redde meg.
Det skjer egentlig sjelden,
men i tegneserier hver måned.
Tegneserie-superhelter
er moralske kompass
og gir mening til verden.
Hver generasjon får tegneseriene den fortjener.
Dagens Spider-Man er naturligvis ikke
nøyaktig det den var for 20 år siden.
Ting forandrer seg.
Hvem tar på den masken?
Det inspirerer meg ved superhelt-historier.
De handler egentlig om å finne ut hvem du er.
Se på enhver god Marvel-historie, uansett figur
eller team
er det alltid en god historie om personen bak masken.
I dette nummeret av Captain America fra 1941
kjempet Captain mot nazist-skurken Red Skull,
og dialogen var slik:
"Dette landet ble grunnlagt av dissidenter, folk som ønsket noe bedre."
Superhelter har alltid eksistert i amerikansk kultur...
HENRY JENKINS MEDIEVITER USC
...iallfall siden begrepet ble innført, sent på 1930-tallet.
Superheltene fikk oss gjennom siste del av depresjonen,
gjennom andre verdenskrig, 1950-, 60-, 70- og 80-tallet.
Hele tida har superhelten gitt oss
et språk til å tenke på våre politiske, borgerlige og personlige identiteter.
Som medium taler tegneserier svært symbolsk.
CAPTAIN AMERICA - 'MADBOMB' DEN KAN ØDELEGGE VERDEN!
Siden de er så overdrevne og allegoriske.
Du kan skape interessante sosiale fortellinger.
JOHN JENNINGS PROFESSOR I MEDIASTUDIER, UCR
I kjernen ligger spørsmålet
om hvordan vi skal styre samfunnet.
Er det en borgerverner? Noen i politiet?
Er det mann eller kvinne? Er han svart? Er hun hvit?
Det er fundamentale spørsmål om identitet.
Og Marvels univers er sentralt for disse spørsmålene.
Marvel var fra begynnelsen av
et radikalt annerledes tegneserieselskap.
Du hadde figurer som bebudet
den klassiske Marvel-helten fra 60-tallet.
Denne måneden - "THE HUMAN TORCH" "THE ANGEL" "SUBMARINER" "MASKED RAIDER"
Først hadde du den opprinnelige Human Torch.
Må ikke forveksles med den senere versjonen i De fantastiske 4.
THE HUMAN TORCH av CARL BURGOS
Den opprinnelige Human Torch var ikke noe menneske.
Han var en androide, et kunstig vesen,
som klarte å utgi seg som menneske.
Men du har allerede ideen om det som ble Marvel-tradisjonen
om helten som outsider,
som er helt annerledes enn resten av menneskeheten,
men som prøver å passe inn.
Som prøver å hjelpe et samfunn som var redd for ham.
Marvel er veldig flinke
til lek med hemmelige identiteter
og med hva en identitet er.
SANA AMANAT - DIREKTØR INNHOLD OG FIGURUTVIKLING, MARVEL
Og alt det handler om
dobbeltheten i oss alle.
På jobb er vi én person, hjemme en annen.
Og i Marvel-landskapet
handler det ikke nødvendigvis om å skjule deg,
men om å avdekke deg selv.
Figurer tar på masker for å bli superhelter.
Dette er forkledningen de kan bruke kraften sin bak.
Ideen kom ikke fra tegneserier.
Før superheltene hadde du Zorro.
Ideen om en person som tar på...
"Hvorfor går du med maske?"
...en annen helteidentitet som er ukjent for offentligheten.
Loven må bestemme om en mann må dø.
Det er ikke bare en forkledning.
En maske, kostymet, lar en person
uttrykke en side ved seg som er usynlig til vanlig.
Én grunn til at ideen om en hemmelig identitet
er så sterk, er at vi alle har
flere oppfatninger av oss selv, ikke sant?
Så en som Spider-Man blir til hvermannsen.
Ideen om at vi i vår hverdagsverden
er i stand til noe mye bedre.
DAVID WALKER FORFATTER
Det er spesielt ei greie med Marvel-figurer.
Mange av dem var alminnelige mennesker.
Og den dobbel-bevisstheten
gjorde disse overdrevne figurene svært gjenkjennelige
på et menneskelig plan.
Vi ber leseren om å godta én ting.
STAN LEE SKAPER
At et menneske har en overmenneskelig kraft.
Han kan klatre opp en vegg eller har ti manns styrke.
Men når vi har godtatt det, prøver vi å skrive så realistisk som mulig.
Hans overmenneskelige kraft
betyr ikke at han ikke har kviser,
eller ikke har problemer med kjæresten,
eller får bihulebetennelse midt i en kamp,
eller har pengeproblemer.
Vi gjør dem ikke bare store og mektige
slik at de alltid vinner og alt er bra.
Mange skaperne på 30-, 40- og 50-tallet
var jødiske immigranter, enten født i USA,
førstegenerasjon, eller de kom fra Europa.
Og som immigrant
hadde du delvis en dobbel identitet.
Det er ikke tilfeldig at Stan Lee ble døpt Stanley Lieber,
eller at Jack Kirby ble født Jacob Kurtzberg,
og at de skaper figurer med dobbel identitet.
RABBINER SIMCHA WEINSTEIN
LEDER FOR RELIGIØSE SAKER PRATT INSTITUTE
Én identitet hjemme og en annen på arbeidsplassen.
Faren min... hadde et tøft liv i oppveksten.
Gategjengene da var... Du hadde en jødisk gategjeng...
NEAL KIRBY SØNN AV JACK KIRBY
...en irsk gategjeng, en italiensk gategjeng,
avhengig av hvilket kvartal du bodde i.
Sent på 30-tallet var tegneseriehefter noe nytt,
og han så det som en vei ut av Lower East Side.
Det sene 1930-tallet var en spesielt antisemittisk periode.
Jøder ble utestengt fra mange eliteuniversiteter,
golfklubber, selv hele nabolag.
KUN GODKJENTE IKKE-JØDER KAN BRUKE SVØMMEBASSENGET
Jeg tror...
Verkene deres var en parallell til deres egne liv
og det som skjedde i verden den gangen.
For gruppene som hadde blitt utelukket fra mainstream-politikken,
var metaforen med å rive av deg frakken og bli superhelt,
JØDER
ta på seg maske og gå ut i natta.
De metaforene er sterke tanker om
hva du kan bidra med til et samfunn i opprør.
SLÅR GJENNOM, CAPTAIN AMERICA SLÅSS MOT HITLER
Det er ikke tilfeldig
at på forsiden av Captain America nr. 1
slår Captain America Hitler på trynet.
For et sterkt bilde.
Sikkert et av de viktigste bildene fra amerikansk popkultur.
Hvem kommenterer bedre enn assimilerte jødiske immigranter.
Mange så på dem og sa: "Vent litt."
En amerikansk figur slår til et utenlandsk statsoverhode.
Vi var ikke i krig med dem.
Men faren min likte ikke bøller.
Og Steve Rogers ble et redskap for det.
"Slå meg så mange ganger du vil, jeg reiser meg likevel."
Slik var faren min.
Én nasjon, udelelig,
med frihet og rettferdighet for alle.
Superhelten kan ses på
som en assimilerings-arketyp.
Det er å ønske å høre til.
Se på Captain America.
Han er flagget som kostyme.
Han er Rockwell, han er eplepai.
Men han er egentlig ønskedrømmen til assimilerte jødiske tegnere
som ville bli godtatt som ekte amerikanere.
Det er interessant at
mange tidlige figurer passer inn.
De fantastiske 4
Men de figurene
som ikke kunne skjule mutasjonen,
som ble skapt etter tegnserienes gullalder...
Jeg syns det viser seg i andre ideer om annethet.
INNSE DET, STYGGEN! DET ER INGEN KONKURRANSE!
Da er det:
"Du blir isolert på grunn av utseendet ditt."
Da jeg vokste opp, følte jeg meg alltid annerledes.
En som ikke passet inn uansett hvor mye han ville det.
Dømt på grunn av utseendet, som...
Klærne jeg brukte.
Og bare å ville være deg selv.
DWAYNE MCDUFFIE FORFATTER
Dwayne McDuffie og jeg snakket sammen en gang.
"Hvilken svarte helt er best?"
Jeg liker best The Thing.
Han sa: "Hvorfor det?"
Fordi han alltid skiller seg ut
uansett hvor han er.
Og han vil alltid bli dømt etter utseendet
før han blir dømt ut fra hvem han er.
Det er noe universelt
for min erfaring som svart.
The Thing var faren min.
Ben Grimm oppførte seg som faren min.
Eller faren min oppførte seg som Ben Grimm.
De var til forveksling like.
Jeg tror faren min nesten kunne se seg selv slik.
Dette humanoide, tøffe vesenet som kunne beskytte folk.
Du har historien om golemet.
En mytisk skapning fra gjørma
som skulle redde jødene i Øst-Europa.
Det er lett å forstå at forfattere skriver om det de kan noe om.
Og mange temaer i superhelt-historier kommer fra Bibelen.
For eksempel Hulken.
Hulken var opprinnelig grå.
Grått var golemets farge, som ble modellen for Frankenstein.
Og mange popkulturelle figurer...
Golem-figuren...
Han er ikke egentlig slem.
Han ser annerledes ut, og derfor
er han fryktet og misforstått.
Han er en rotløs vandrer.
Det er et spesielt jødisk syn på verden.
For meg er Hulken en farget mann.
Når du ser på ideer rundt Hulken og monstrøsitet
og hvordan svarte menn settes i den båsen,
må jeg bare tenke på James Baldwin-sitatet:
"Er du svart og bevisst i USA, er du konstant rasende."
Bruce Banner er redd for Hulken.
Hulken er et monster.
GREG PAK FORFATTER
Men Hulken er en del av ham og Banner er en helt.
Du har en svært enkel kjerne:
Sinne gjør deg til et monster.
Men hva om denne delen av ham er den eneste som fins
og blir kastet inn i en situasjon
der sinne og styrke er noe bra?
Og det enkle faktum lar oss se på denne
monstrøse versjonen av oss og se hvordan
det monstrøse i oss kan reddes.
Jeg elsker det ved superhelter.
Når du har noe veldig enkelt som det,
kan du gå dypt og gjøre mye med undertekst
og den følelsesmessige historien.
Onkel Ben er død, og jeg drepte ham
fordi jeg ikke tidsnok skjønte...
Hovedforskjellen på Marvel-figurer fra 60- og 70-tallet...
MED STOR KRAFT FØLGER STORT ANSVAR
...og DC-figurer fra 40-tallet
er psykologien.
REGINALD HUDLIN FORFATTER/FILMSKAPER
Spider-Man er superhelt, men nevrotisk.
De fantastiske 4 er en dysfunksjonell familie.
Du får en ny vinkling
du ikke hadde på arketypene fra 40-tallet.
Det Stan og Jack brakte inn først,
var at figurene deres iallfall var todimensjonale.
De var mer fokusert på dem
som mennesker inne i draktene og problemene deres
enn på klisjeene i superhelt-serier.
Batman. Den unge Bruce Wayne går ut av kinoen,
en kriminell dreper foreldrene hans.
Fra da av, bokstavelig talt,
er lille Bruce Wayne død.
Batman blir så Batman,
og han bruker Bruce Wayne
for å legge ting til rette for Batman.
Bruce Wayne er masken. Batman er den ekte personen.
På 1960-tallet skiftet Marvel paradigme.
Peter Parker er egentlig viktig,
og masken blir fasaden.
Han blir en helt annen.
Han blir vittig og er ikke lenger sjenert.
Han kan gjøre alt det
han ikke kan gjøre til vanlig.
Med Spider-Man, for eksempel, var du interessert i Peter Parker.
Du var mer interessert i livet hans enn i det han gjorde som Spider-Man.
Du lurer på hva som skjer med tante May.
Om han ville klare å betale regninger.
Hvordan kjærlighetslivet hans ville bli.
Flash Thompson var idrettsmann på high school,
foraktet Peter Parker og mobbet ham.
Men Flash Thompson var en stor fan av Spider-Man.
Det var flott.
Stan lekte med hemmelige identiteter igjen.
Hvilken ensom ungdom, og er du ingen ensom ungdom,
bør du ikke lese tegneserier.
Hvilken ensom ungdom har ikke elsket ideen om...
JO DUFFY FORFATTER/REDAKTØR
"Hvis de bare visste hvordan jeg egentlig var"?
VITENSKAPSUTSTILLING - EKSPERIMENTER I RADIOAKTIVITET - ÅPENT FOR PUBLIKUM
Peter Parker, klassisk eksempel.
Gutten alle mobber og ikke tar alvorlig.
Med masken på er han ikke bare fysisk sterk og en superhelt,
han er en viktigper.
JEG SKAL BEKYMRE MEG OM DET NÅR TIDA KOMMER! ALDRI!
Jeg liker at Peter Parker er fåmælt
mens Spider-Man er veldig vittig.
Han sirkler rundt skurken og tuller med
evnen til å tenke mens han prøver på en storslått monolog.
Men kontrasten mellom den fåmælte Peter Parker
og den vittige Spider-Man
viser noe av synet vårt på oss selv.
Personen vi anser oss selv som, og personen vi gjerne vil være
fins i samme figur.
Når jeg tok fram et Marvel-blad,
lærte det meg å beskrive meg selv med et adjektiv
og si til verden hvem du er.
For eksempel Den fantastiske Spider-Man,
Den utrolige Hulken. Den uovervinnelige Iron Man.
Og beskrivelsen av de figurene ble sittende hos meg
så mye at,
når jeg måtte til skolen,
sa jeg: "I dag skal jeg være den uovervinnelige Iron Man",
og om bøllene prøver seg på meg...
"Jeg skal snike meg rundt som Spider-Man."
Da hip-hop-kom, tenkte jeg:
"Herregud, kan du fortelle historier om deg selv til musikk?"
Hele karrieren lot jeg som om jeg var:
"den mektigste personen i hip-hop-universet."
Og den fantasifulle skapningen av personlighet og identitet
kom av tegneseriene.
Med mikrofonen
er jeg ikke lenger en godmodig katolsk skolegutt
med briller, et nerdete, tegneserielesende skolelys.
Jeg blir til den mektige...
DMC betyr ikke Darryl McDaniels lenger.
Nå betyr det "Devastating, Mic-Controlling". DMC.
En superhelt som D når det blir krig
Jeg kommer som Hulken og den mektige Thor
Den sterkeste i hip-hop-universet
Et tidlig valg
var at Stan og Jack satte De fantastiske 4, Spider-Man,
Hulken og Iron Man i den virkelige verden.
"Hva er så stort med det?"
Fram til da levde superhelter i fantasiverdener.
Supermann bodde i Metropolis, en oppdiktet by.
Det var en idealisert versjon av New York,
men ikke et virkelig sted.
Det var forbløffende at Peter Parker bodde i Queens.
PETER PARKERS hus PETERS ROM
Stan Lee var et geni fordi superheltene bodde i New York City.
Det var virkelig for meg.
Stan var forut for sin tid.
Og for meg var det Marvel Comics' håp.
For vokser du opp på det turbulente 60-tallet...
Borgerrettsbevegelsen, kvinnebevegelsen.
Alt var i opprør.
Stan og Jack og alle som var der,
de viser en verden det bare fins i.
Det skjer ting overalt. Det er i nyhetene.
Både Stan og Jack vet om det og svarer på det.
STEVE DITKO SKAPER
Steve Ditko tok fargede personer med i scener med menneskemengder.
Det var masse ungdommer på Peter Parkers skole,
og noen av dem var svarte.
Han tegnet dem slik, og der var de.
Ingen kommenterte det.
Ingen nevnte det. De bare var der.
I et nummer av Spider-Man
er Spider-Man fanget av Green Goblin og Crime Master,
og to-tre konstabler
hjelper ham, og én er afro-amerikaner.
Har tegneseriebransjen blitt presset mye av svarte
for å få svarte inn i serier? Er det årsaken?
Jeg kan ikke snakke på vegne av hele bransjen,
men for oss var ikke noe press nødvendig.
Vi gjorde det før man snakket om den svarte bevegelsen.
For ti år siden ga vi ut serien Sgt. Fury and His Howling Commandos.
Vi kalte det krigsbladet for folk som hater krigsblader.
Vi prøvde ikke å appellere til svarte spesielt,
men vi prøvde å gjøre det realistisk.
I sersjant Furys tropp var det en jøde ved navn Izzy Cohen,
italieneren Dino Manelli, den svarte Gabe Jones,
og vi har drevet med det siden.
Nesten alle seriene våre har svarte med,
og folk av alle slag.
Og ikke på en symbolsk måte,
men det fins alle slags folk i verden.
Den som forandret mye når det gjaldt
å få fargede personer med i superheltverdenen, er Black Panther.
Han ble først med i De fantastiske 4, og det var den gangen
Marvels bestselgende serie.
I det første nummeret blir Panther behandlet som andre figurer.
På en måte overraskende bra.
Det at han er en afrikansk helt, er nesten sekundært.
Først er han en mystisk medvirkende,
han inviterer De fantastiske 4 til landet sitt.
Så angriper han dem og banker dem opp over 20 sider.
Det viser seg at han ikke er skurk,
men helt, og gjør dette for å teste seg selv,
noe som er ganske slemt mot De fantastiske 4,
men de er superhelter.
Det er en del av jobben, og på slutten av nummeret
tar han av seg hetten foran De fantastiske 4,
og de sier: "Det er kongen av Wakanda",
og ingen nevner at han er svart.
Når T'Challa tar av seg masken,
sier leserne: "Herregud. En svart superhelt."
Men De fantastiske 4 sier ikke det.
Skjønnheten ved det var at det bare var.
Er du midt i kampen,
midt i all uroen,
leser du tegneseriene og sier: "Den verdenen vil jeg leve i.
"Der vil jeg være."
Black Panther, T'Challa, er konge.
Dette var et bevisst valg.
At Black Panther er imponerende.
Det er poenget med den første historien.
Leserne skal bli overrasket og imponert av denne fyren.
Det utrolige med mange tidlige superhelter
er at noen ganger ble de tidligere figurene perfekte.
Vanligvis er ikke den første pannekaka bra,
men Supermann var perfekt.
Batman var perfekt.
Wonder Woman, perfekt. Captain America, perfekt.
Så den første svarte superhelten, Black Panther, blir perfekt.
Han er kul, elegant, kjekk og har ting på stell.
Jeg elsker det! Denne fyren har alt.
Og én etter en slår han hvert medlem av De fantastiske 4.
For noen numre siden slo de Galactus, som spiser planeter.
Så Black Panther slår fyren som slo Galactus.
Altså er Black Panther den tøffeste i Marvel-universet. Basta.
I 66 var det klart
at Marvel-tilnærmingen til tegnserier fungerte.
Stan, Jack og Steve, alle skjønte
at det er noe som skjer. Vi selger veldig bra
og forholdsvis bedre enn alle andre.
Og det gikk ti år
før rivaliserende selskaper hadde varige svarte figurer i mange tilfeller.
Dette er figurskisser John Romita laget for oss.
Flott. Slik er han egentlig.
-Dette er i virkeligheten. -Ja.
ARCHIE GOODWIN - FORFATTER/REDAKTØR/TEGNER STAN LEE - SKAPER
Slik prøvde Johnny å gjøre det mer glamorøst.
Jeg liker piloten veldig godt. Hun er svart. Bra.
Et problem med etnisk mangfold i serier
er at selv om skaperne prøver å ha med ulike figurer
og ha historier om etnisiteter...
MAGGIE THOMPSON REDAKTØR, COMICS BUYER'S GUIDE
...var de viktigste forfatterne og tegnerne i årevis
hvite menn mellom 20 og 50.
CHRISTOPHER PRIEST FORFATTER/REDAKTØR
Jeg er den første afro-amerikanske redaktøren
og så vidt jeg vet, den første afro-amerikanske forfatteren
i moderne superhelt-serier.
Jeg var 17 da jeg begynte å jobbe der.
Jeg ante ikke at jeg var den første svarte på forkontoret.
En morgen kom jeg ut av t-banen
og sprang ned Madison Avenue.
Jeg løp på jobben, for jeg gledet meg til å komme meg dit.
Etter noen kvartaler skjønte jeg at jeg løp,
og jeg tenkte: "Svarte løper ikke."
RICH BUCKLER TEGNER
Rich tilbød å ta meg med til DC Comics
og vise arbeidet mitt til redaktørene der
og den første han tok meg med til, var art director-en i DC.
Jeg viste ham arbeidet mitt.
Han var hvit, som alle der.
Nikket til meg og så på det, la alt sammen, ga det til meg
og sa: "Dette er flott, gutt,
"men en farget tegner jobber alt her."
Like etterpå møtte jeg redaktøren i Marvel.
JIM SHOOTER SJEFSREDAKTØR
Jeg tror det var Jim Shooter. Han kalte meg ikke en farget tegner.
Han sa bare: "Gå til denne redaktøren. Kanskje han kan hjelpe deg."
Folk sier: "Fantes det kjønnsdiskriminering?"
Det fantes det motsatte.
Selv om det ikke var mange kvinnelige fans ennå...
ANN NOCENTI FORFATTER/REDAKTØR
...og det var flest menn på kontoret,
var alle en mentor.
På en vanlig dag i Marvel Comics var det åpen dør.
Enhver ungdom kunne komme inn med porteføljen og plage oss lenge nok
til noen tok den og sa:
"Her er en prøveside. Prøv å blekklegge den."
Ut på dagen tok noen fram ei whiskyflaske,
og så skjer det ting.
Folk får historie-ideer.
Jeg får ikke sagt hvor morsomme gærningene som jobbet der, var.
Alle var gærninger i Marvel.
Det var helt upolitisk korrekt.
Det var vitser om svarte,
men også om polakker, italienere og jøder.
Da jeg begynte å skrive om svarte figurer, visste jeg ingenting
om å skifte et paradigme eller uttrykke en mening.
På 1970-tallet
var det mer interesse for å utvikle flere fargede superhelter.
Jeg vet ikke hvor mye noen tenkte særlig på
mange av valgene som ble tatt.
Mange av forfatterne og tegnerne var unge.
Så livserfaringen mange av disse personene hadde,
preget antakelig måten de framstilte ting på.
De tok til seg kulturen rundt seg som alle andre,
og den ble filtrert gjennom arbeidet deres.
Så det fantes tilfeller der folk ikke presenterte figurer
så bra som de kunne.
Spesielt Luke Cage skulle være
en blaxploitation-figur.
Luke Cage ble til på grunn av Shaft.
ROY THOMAS FORFATTER/REDAKTØR
Det førte til blaxploitation-perioden.
SHAFT SHAFT er navnet. SHAFT er spillet.
MED SPIDER-MAN OG BROTHER VOODOO
Marvel gjennomgikk en blaxploitation-fase
med Brother VooDoo og Luke Cage, "Sweet Christmas".
Jeg var svært tiltrukket av fargede figurer.
Grunnen er oppveksten min i Cleveland,
en svært segregert by.
Mine første svarte venner var tegneseriefans,
og det var urettferdig
at de ikke hadde flere svarte figurer.
Luke Cage var en av favorittseriene mine fra Marvel da jeg var barn.
Fetteren min og jeg oppdaget Luke Cage sammen
på en 7-Eleven på 70-tallet da vi var barn.
Vi leste bladet i filler.
Siden han var en av de første afroamerikanske superheltene,
ga de ham ikke maske.
Som om de gjorde det rette
ved å ha fargede helter, slik at de ville at folk skulle se
en farget sterk, pen forkjemper for rettferdighet.
I Luke Cage-seriene
er det ingenting ved Luke Cage som er typisk svart.
I talen og oppførselen hans
er det en bisarr idé om hva "svarthet" skal være.
I arbeidet med svarte figurer bruker mange tegnere
en slags slang. Men den er uekte.
Den er hva hvite tror slangen er.
Mange ganger forstår du mangelen på menneskelighet
i noen av disse figurene slik du forener
kontrasten mellom å se James Bond som barn og voksen. Du tenker:
"Vent litt. James Bond er svært problematisk."
Da jeg skrev Luke Cage på 70-tallet,
var jeg ikke så bevisst som jeg er nå.
Jeg prøvde å fortelle gode historier som respekterte figuren,
der han var en helt og ikke noe spesielt.
Dette var en vekstprosess for oss alle.
Du våkner ikke plutselig for verden rundt deg og sier:
"Slik bør det være." Du arbeider deg fram mot det.
Det er sjelden jeg utformer en historie ut fra å være svart forfatter,
siden jeg ikke anser meg som "svart" forfatter.
Som forfatter kan jeg skrive alt.
POWER MAN OG IRON FIST --HVEM ER HAN??
Jeg skrev Luke Cage lenge.
Til slutt sa jeg: "Hvordan vise skyggesidene
"ved denne personen?"
Han snakket ikke helt korrekt engelsk, men noe av det måtte vekk.
Det begynner som exploitation,
men ved gjeninnhenting kan vi
blande tingene og gjøre dem til våre.
Det å gå fra en fyr som er stor i kjeften
og har stålhard hud,
til en kompleks farsfigur og leder
som appellerer til mange i dette landet.
Jeg elsker Luke Cage.
Identifisering er viktig i tegneserier.
For dette er personene du ser opp til som barn
fordi de representerer det gode.
Du tenker om serien: "Denne personen er god, denne er ond."
Alle fortjener å se seg selv
reflektert i mediene de forbruker,
og det er sinnssykt å tenke
at folk vil bruke mye penger på underholdning
som ikke gjenspeiler kroppstypen deres,
klassebakgrunnen, rase, seksuell legning, kjønn.
Det er vilt at folk har blitt underholdt av produkter
som ikke speilet dem selv,
eller gjorde det på en ensartet måte i årevis.
Rubbley-ub-dub
Hun vil gni deg med sin Rubbley-ub-dub
Hun vil kaste deg med sin Rubbley-ub-dub
Hør dem hyle...
Spesielt tegneserier bruker stereotyper for å fortelle.
Derfor er det så mange problematiske konstruksjoner
rundt rase i tegneserier, fordi de bruker sosiale normer.
For eksempel, på slutten av tegneserienes gullalder
var det fryktelige rasestereotyper.
Mye av propagandaen om asiater under andre verdenskrig.
En gang ble asiater i tegneserier farget gule.
Bokstavelig talt.
Larry Hama snakker om dette.
YELLOW CLAW MYSTERIETS MESTER
Jeg sa: "Kanskje vi burde slutte å fargelegge asiater gule."
LARRY HAMA FORFATTER/REDAKTØR
"Hvorfor gjør vi det?" "Vi har alltid gjort det."
"Kanskje vi burde slutte."
I det første nummeret av Sgt. Fury and His Howling Commandos
er Gabe Jones en farget kaukasoid.
Det er han fordi fram til da
hadde det ikke vært fargede figurer i tegneserier.
Det var ingen svarte
bortsett fra Amos 'n Andy, med utstående øyne og store lepper,
rene karikaturer.
Bladet ble sendt til trykkeriet og fargeleggeren,
og fargeleggeren sa: "Dette må være en feil",
farget ham hvit som alle andre.
Stan ringte ham og kjeftet på dem på grunn av det
og fikk det rettet opp for framtida.
Og i de første årene
hadde de ikke en hudteint som fungerte.
Gabe Jones er mer grå i mange numre
enn en brun afro-amerikaner,
fordi de ikke kjente til kombinasjonen
av rødt, gult, blått i en hudteint som fungerer.
Du kan kjefte og slå i bordet så mye du vil.
Du får bare folk mer imot deg.
Det fungerer bedre å gå inn i det eksisterende
og forandrer det innenfra.
Da jeg begynte i Marvel,
trykte de historier fra 50-tallet...
DON MCGREGOR FORFATTER
...og et av bladene var Jungle Action.
Og i de bladene
trykte de rasistiske historier
om blonde guder og gudinner i jungelen
som reddet de innfødte.
Jeg sa til redaksjonen:
"Utrolig at Marvel utgir dette i 1973.
"Er dere gale?"
Jeg må ha sagt noe slikt:
"Kan ikke iallfall én afro-amerikaner være helt?"
De sa:
"Vi skal ha Black Panther med i Jungle Action."
Redaksjonen hadde nok ikke tenkt over hva det betydde.
Siden alle figurene var fra Wakanda,
skulle alle figurene være svarte.
Noe helt nytt i en amerikansk tegneserie.
Don McGregors Black Panther var en nyskapende serie den gangen.
Han skapte
et utrolig futuristisk supervitenskapelig samfunn.
Sivilisasjonen Wakanda.
JUNGLE ACTION MED BLACK PANTHER
Noe fantastisk Marvel ofte gjorde,
var å vende om på klisjeer.
DOUGLAS WOLK TEGNESERIEREDAKTØR
Black Panther er i det mørkeste Afrika.
Et uutforsket område. Klisjé på klisjé.
Og Wakanda er et teknologisk paradis og verdens rikeste land.
Vent litt. Dette er ingen klisjé lenger.
Det meste interessante ved Black Panther-historien
er ideen om et urørt svart rom.
Det er et rom med makt og feiring.
Det å se et åpent, teknologisk avansert, vakkert samfunn
fikk meg til å gråte.
Ku Klux Klan våknet til liv på denne tida,
ILDENS OG DØDENS KORS! KLANEN
og slik ble Panther vs. Klanen til.
PANTHER MOT KLANEN!
T'Challa er med Monica Lynne,
kjæresten hans i den tidsrammen.
De snakker om en onkel hun hadde
etter borgerkrigen i USA.
Når moren forteller historien,
forteller hun hva som skjedde med onkel Caleb.
På alternative sider tenker Monica på det
som om T'Challa levde i USA i 1868.
Det går til kjernen i spørsmålet:
"Hvorfor elsker folk drakter og superhelter i tegneserier?"
For på T'Challa ser det bra ut.
I virkeligheten blir Caleb hengt.
Etter hvert som serien kom ut, ble det tydelig
at de ikke ville ha med kun svarte.
De ville ha med Avengers
for å hjelpe Black Panther.
Jeg sa: "Det skal ikke være slik.
"De hvite skal ikke hjelpe
den svarte fordi han ikke klarer seg.
"T'Challa klarer alt.
"Ingen andre trenger å komme.
"Og han løser alle viktige problemer."
En gang ble Black Panther til Black Leopard
fordi Marvel var redd for
at han ville bli forbundet med Black Panther-partiet.
En gang ble T'Challa lærer i USA,
og det virket ikke riktig for en afrikansk konge.
Alle gjør feil.
Men hva fører de til?
Lærer du av dem?
Stille!
Uansett hva Stans sterke sider var,
var det å skape sterke kvinnefigurer ikke blant dem.
Han behandlet alle kvinnefigurer
som en vitenskapskvinne i en dårlig skrekkfilm fra 50-tallet.
Vakker, men ikke smart. En kvinnefigur måtte reddes.
Noe veldig interessant ved Marvels historie
er at samtidig
som de begynte med superhelter tidlig på 60-tallet,
var den andre halvparten av det de utga,
tegneserier om unge kvinner.
De ga ut Patsy Walker og Patsy and Hedy.
De ga ut Linda Carter, Student Nurse,
de komiske og romantiske eventyrene til en sykepleierstudent.
På en måte ble de med
i superhelt-historiene.
De kvinnelige heltene hadde svakere krefter.
The Wasp krympet, stakk folk og fløy rundt.
Sue Storm var husmor i De fantastiske 4.
Først var kraften at hun kunne skjule seg.
Hun blir usynlig.
Mannlige figurer fikk svært fysiske krefter,
og kvinnefigurer har peke- og poseringskrefter.
Med disse kreftene
står du og ser pen ut og peker,
og du kan gjøre noe med tankene.
Kraften der du kan se bra ut mens du påvirker de rundt deg.
Hver gang Marvel har tatt opp kjønn og seksualitet...
LEAH WILLIAMS FORFATTER
...representerer det populær tenkning den gangen.
Og alle generasjoner etterpå har gjort framskritt.
-Hva vil vi? -U-T!
UTrydd KJØNNSDISKRIMINERING
-Når vil vi det? -Nå!
Stan ville jeg skulle skape en kvinnelig superhelt
med "Marvel" i navnet,
og jeg satte sammen elementer fra andre blader,
som Carol Danvers,
og ga henne en opprinnelseshistorie som knyttet henne til Captain Marvel-serien
og prøvde å skape en feministisk superheltinne.
Serien begynte i 1976, og som det meste Marvel gjorde da,
prøvde den å gå inn i tidsånden.
Kvinnefrigjøring var stort. Vi skaper en kvinnelig superhelt.
Hun blir Ms. Marvel. Det blir moderne.
På forsiden stod det: "Denne kvinnen kjemper imot."
DENNE KVINNEN, DENNE KRIGEREN!
Målet var å skrive om en feministisk superhelt.
I første utgave
sier ei jente til moren sin:
"Jeg vil bli som henne."
Det var viktig å skape
en sterk kvinnefigur
som var uavhengig og ikke i noe kjærlighetsforhold.
KELLY SUE DECONNICK FORFATTER
Serien var feministisk,
mye tyngre på labben enn noe jeg har gjort.
Hun har Gloria Steinem-briller og midtskill.
Hun er redaktør for Woman Magazine.
Men heltene i Marvel-universet er jordnære.
De er folk med problemer,
og det går ofte dårlig for dem privat.
Det gir mening for meg, men gjør at Carol passer dårlig inn,
for hun er en sterk og vakker blondine.
Her er det hakk i plata.
Figurene våre handler om hvem de er bak masken.
Men alt vi vet om Carol Danvers, er kostymet.
Det er det første de ser.
Det er en badedrakt med høye støvler og et lendeklede,
som er en ineffektiv måte å banke opp folk på.
Og veldig kaldt når du flyr høyt.
Ms. MARVEL DEN KVINNELIGE FURY MØTER CAPTAIN MARVEL!
Men det var en annen tid, og det mannlige blikket var viktigst.
Måten en kvinne tegnes på i en serie, med tynn midje
og store pupper.
Det er en annen versjon av kvinnelighet,
og en annen slags tøffhet, for når kvinner tegnes av menn
og prøver å vise at de er tøffe,
får de ofte mannlige tøffhetstegn.
Det å være en tøff kvinne er noen ganger annerledes
eller mer nyansert.
DEN VILLE HUNN-HULKEN
Det er ikke at kvinner må være tøffe
eller sterke på...
JEANNE SCHAEFFER REDAKTØR
...en sosialt akseptabel måte,
men når du har kvinner som ikke kan ha feil
eller bare kan se ut på visse måter eller gjøre visse ting,
og ikke kan ta gale valg, er det kjedelig.
Ingen har det som favorittfigur.
Som student ble mamma med i RAF
fordi hun ville bli jagerpilot.
Hun fikk ikke lov,
for kvinner fikk ikke lov til å fly.
Så hun tjenestegjorde på en radarstasjon på den britiske sørkysten i 1940.
Det var ei svært eventyrlig tid å ha den jobben på.
Så hvis jeg kjenner folk som gjør dette i virkeligheten,
hvorfor ikke skape en lignende seriefigur?
Hvorfor skulle kvinner i serier bare være jentekjærester?
Hvorfor er guttekjærester umulig?
Hvorfor ikke skape
idiosynkratiske personer og føre dem gjennom helvete?
Ingen andre gjorde det. Jeg tenkte:
"Jeg prøver og ser hva som skjer."
THE UNCANNY X-MEN ANDRE TILBLIVELSE!
Det er det vi anser som The All-New, All-Different X-Men
fra rundt 1975.
De tok ei gruppe figurer,
opprinnelig fem hvite amerikanske ungdommer,
og erstattet dem med et internasjonalt team.
Da jeg ble tenåring, kom Uncanny X-Men ut,
og noe tok det til et annet nivå for oss.
IVAN VELEZ JR. FORFATTER
Kanskje var det tida og borgerettsbevegelsen,
men det virket som brun hud,
ikke engang brun hud, men svart,
og deres forsøk på asiatisk hud, som jeg syntes var for gul,
men det var vakkert.
The X-Men på 70-tallet er fascinerende...
RAMZI FAWAZ, PH.D. FORFATTER, THE NEW MUTANTS
...fordi det er et hardt forsøk
på å vise etnisk mangfold.
X-Men tidlig på 60-tallet
skulle være annerledes enn vanlige mennesker
fordi de var mutanter,
men de var hvite, privilegerte tenåringer.
Så de levde ikke opp til løftet.
The X-Men fra 1970-tallet gjenoppvekker mutantideen,
og den sier: "Hva om det var mange mutanter,
"men at alle var forskjellige fra hverandre?"
Så måtte de samarbeide.
USA! DET ER 1984! VET DERE HVA BARNA DERES ER?
For meg har poenget med X-men vært
at de er outsidere, oppsummert med:
"Tjene og beskytte en verden som hater dem."
Og de skulle ikke slippe unna med det.
X-Men var de første superheltene som var de samme
om de hadde kostymer eller ikke.
Med Wolverine
var det det samme om han gikk med rutete skjorte og cowboyhatt
eller gul og blå superheltdrakt.
Han var samme person og reagerte på folk på samme måte.
Du var alltid den du var.
Ideen om masker passet ikke.
Hvis jeg var et normalt barn som på trettenårsdagen min
ble Nightcrawler, ville jeg ha blitt sint.
Men hvis jeg er født slik
og har vært det fra begynnelsen av,
hvem er jeg?
Jeg tenkte: "Jeg får gjøre det beste ut av det
"fordi jeg kan holde meg fast i vegger og teleportere,
"jeg har en tydelig hale.
"Jeg er kjempekul."
Er du så uvanlig,
er det enten en fordel eller en ulempe,
og hvorfor skulle det være en ulempe?
Godta det og se hvor det fører.
Chris var forut for sin tid
hva gjelder etnisk mangfold og kvinnemakt,
som ingen andre.
Når du ser tilbake,
har kvinnefigurene de beste historiene i Chris' X-Men.
Han var også tidlig ute med
at folk lekte med kjønnsskifte
som skjer hele tida nå.
Han ville at noen skulle hjernevaske professor Xavier
og kle ham i kjole og høye hæler, og jeg sa: "Chris, du går for langt."
X-MEN MAGNETO FALLER!
Det fascinerende med X-Men i denne perioden
er at det er opptatt
av frigjøringen av kvinner og homofile på 70-tallet,
selv om serien aldri nevnte
noe av det i serien.
Homobevegelsen sier:
"Vi vil leve ut identitetene våre
"visuelt i måten vi kler oss og danser på,
"i måten vi elsker på",
og serien spurte om hvordan det er å forvandle de idealene
til mutantenes utseende.
Figurene ser ut som dragartister,
med prangende kostymer,
og storslåtte scener der de drar til verdensrommet
og ser ut som en samling discodivaer.
Den gleden talte til meg.
Som: "Du kan slå deg løs i dette som gjør deg så annerledes."
Spørsmålet er: "Hvem er jeg? Hvem er jeg i verden?
"Hvem er jeg for folk rundt meg og meg selv?
Så superkreftene var gøy,
for du har storslåtte skuer og folk som flyr gjennom rommet
og slår hverandre.
Men de kledde seg for oppdagelsen
av hvem du og folkene rundt deg var.
Fant du X-Men, fant du et fellesskap av folk som kjente deg.
Jeg vokste opp i Bronx, i harde tider.
Det var godt å skjule seg i tegneserier,
særlig hvis du ville skjule noe om deg selv.
X-MEN SPLITTER NYTT!
Den skeive siden ved meg elsket alltid isolasjonen
og parallellene
mellom å være en homofil ungdom og en X-Man.
For første gang føltes vi som en del av historien,
og det var viktig, for før det var det ingenting.
Jeg snur ryggen til AIDS.
Det oppstod en bevegelse på grunn av AIDS-krisen.
Marvel gikk glipp av en mulighet til å ta med homofile figurer.
DET ER 1987. VET DU HVA BARNA DINE ER?
Det fins ulike måter
å vise menneskers opplevelser på.
En måte tegneserier har lyktes på,
er å lage utbroderte historiemetaforer.
Du sier at å være mutant er som å være en raseminoritet i USA,
eller som å være homofil.
Samtidig vil virkelige mennesker si:
"Jeg må se meg selv i disse tekstene.
"Jeg kan ikke være en historiemetafor. Jeg er et levende menneske."
LESBISKES RETTIGHETER NÅ
Så en annen måte å representere menneskers liv på
LESBISKE AVENGERS
er å bare representere folk.
ALPHA FLIGHTS NORTHSTAR STÅR FRAM SOM HOMOFIL
De prøvde.
De hadde ei greie da Northstar kom ut.
KALDE HENDER KALDT HJERTE
Northstar var den første åpent homofile figuren
og viktig for homomiljøet hva gjaldt representasjon.
Men fokuset var aldri på hans personlige liv eller forhold.
Det var alltid et "jeg er homofil", og det var alt.
Men forfatteren av serien
ville at han skulle få AIDS.
Han begynte på historien, men Marvel ble skvetne.
Historien ble forandret underveis
og ble noe bisart
der Northstar var halvt...
Dette er sant. Halvt fe.
Ingen ville det, men det er en dårlig tegneserie.
Hvis de eneste figurene du ser, er stereotypene,
da blir de stereotyper. Det er nesten definisjonen.
Er det det eneste bildet du ser, av ei hel menneskegruppe,
er det falskt.
Men får en figur leve og puste i flere dimensjoner, er det en person.
Den representerer ikke et miljø.
Det skaperne til sjuende og sist må gjøre,
er å følge mer med på verden.
Å innføre figurer fra ulike miljøer
og skape noe ut fra det.
Skaperens formål
er å ta det vi vet om verden,
at den er mangfoldig,
og vise den på nye og spennende måter.
Det er som å kjøre dem gjennom mølla.
Mølla vi kjører alle Marvel-figurer gjennom,
uansett hvem de er.
Gå fra helt til skurk,
dø, gjenoppstå, bli alvorlig skadet,
bli helbredet, bli med i Avengers,
bli kastet ut av Avengers.
Alt som har skjedd med Spider-Man,
Captain America eller Iron Man i alle år,
vil jeg skal skje med den figuren.
For det betyr
at forfattere vil skrive om den figuren,
tegnerne vil tegne ham,
og figuren fins nå i Marvel-universet.
Mange vil kalle det mangfold. Jeg vil kalle det inkludering.
Vi spiste lunsj sammen. Det var ikke et møte.
Vi snakket om hva vi ville gjøre annerledes
med visse ting vi har gjort,
og med Ultimate Spider-Man gikk det bra.
BRIAN BENDIS FORFATTER
Det var en hitserie i mange år.
Og vi snakket om at ser du på opprinnelsen til Spider-Man,
en New York-ungdom som bor hos tanta si og er vitenskapsnerd,
må han ikke være hvit.
Ut fra stedet han bor,
og andre ting kan han ha en annen bakgrunn.
Når du har fått den ideen, er det vanskelig å bli kvitt den.
Gjorde vi det igjen, ville vi ha gjort ham farget
og utviklet en helt ny stemme.
Jeg sa: "Ja, hvorfor gjør vi ikke det?"
Peter Parker døde heltemodig
ved å redde tante Mays liv slik han ikke kunne redde onkel Bens,
men han visste ikke at en annen ung mann
også var bitt av en edderkopp: Miles Morales.
Mens alle taklet Spider-Mans sjokkerende død,
drar Miles av seg masken for å få luft,
og da ser vi hvem han er.
Kanskje drakten er smakløs.
George Lucas sa at det enkleste for forfattere er å drepe en valp,
for alle vil si: "Å!"
Ved å drepe Peter Parker har jeg drept valpen.
Historien var ikke god nok.
Men når den ble at Peter Parkers død
inspirerte Miles slik onkel Ben inspirerte Peter,
var historien sterkere enn døde valper.
Miles så på temaet
"med stor makt følger stort ansvar"
fra en annen synsvinkel enn Peter Parker.
Det at disse rollene overtas av andre figurer,
har vi sett før.
Forskjellen i de nye historiene
er figurer som gjenspeiler verden vi lever i.
Ny Captain Marvel! Og han er en hun!
Jeg går til kjernen av Carols identitet.
KVINNER BLI MED I LUFTFORSVARET!
Hvor kommer smerten hennes fra?
Hvordan gjør jeg henne ambisiøs og gjenkjennelig?
Hun må rote det til.
Hun må falle og reise seg.
Hun må bli knust.
JORDAS STERKESTE HELT CAPTAIN MARVEL NR. 1
Jeg leser så mye jeg kan om biografien hennes,
og ser at faren hennes, som hun er veldig glad i, har to sønner og en datter,
og han har bare råd til å gi guttene god utdannelse.
Carol verver seg til luftforsvaret for å få gratis utdanning
og prøver hele livet å bevise for faren sin
at hun er like flink som guttene.
Det er menneskelig og gjenkjennbart.
Og selv om hun er vakker og sterk,
føler hun en ekte og menneskelig smerte,
og slik får du en figur du kan heie på.
Da jeg begynte på Black Panther,
skulle serien være som ei plate av Public Enemy.
Når de lager Bring the Noise,
Party for Your Right to Fight, It Takes a Nation of Millions,
sier de: "Dette er for oss
"og vennene våre, og vi skal tilfredsstille oss."
Da orkanen Katrina rammet
og det er en utrolig tragedie i en svart by,
tenkte jeg: "Her er en situasjon
"der vi kan prøve ut en idé jeg ville bruke:
"Black Avengers."
La oss få Black Panther, Luke Cage, Blase, Photon,
satt sammen som et svart superlag for å løse dette problemet.
Det er et ønske
jeg har hatt hele livet,
og det skjedde.
Jeg tenkte på Marvel-universet
og skjønte at det var svært få asiatisk-amerikanske figurer
og svært få spesielt unge asiatiske mannlige figurer,
og jeg sa: "Det er en nisje jeg vil fylle."
Så den kjempegode Amadeus Cho møter Hulken.
Han sier: "Bruce, du har opplevd nok tragisk i livet ditt.
"Jeg skal kurere deg for å være Hulken,
"og siden jeg er kjepphøy og vet alt,
"tar jeg kraften til Hulken.
"Jeg skal bli den beste Hulken.
"En dødsbra Hulk".
Og det het serien, The Totally Awesome Hulk.
Jeg gikk på barneskolen og var rundt 12
da jeg skjønte at folks syn på muslimer
var fiendtlig eller basert på en misforståelse.
Marvel ønsket meg velkommen
og oppmuntret meg til å fortelle en annerledes Marvel-historie.
Kamala Khan, den nye Ms. Marvel, er et ungt, nyoppdaget ikke-menneske.
Hun er sør-asiatisk, ei muslimsk jente fra Jersey City,
og Captain Marvel, Carol Danvers, er hennes favoritt-superhelt.
Hun er høy, blond og blåøyd,
alt Khamala Khan ikke er.
Når hun får kreftene sine,
forandres kroppen hennes, og hun bestemmer seg for
at hun vil se ut som Carol Danvers.
Så det at hun finner tilbake til seg selv
og en balanse i kraften sin, er begynnelsen på reisen hennes.
Tematisk sett er den maskerte superhelten,
personen som er redd for å vise seg fram,
ikke så sterkt som før.
Vi ser en bredere aksept av forskjeller
og av hver persons unikhet,
og da trenger du ikke dobbel identitet.
Du kan være deg selv. Du må ikke skjule hvem du er.
Når vi ser på Captain America og Thor,
på de kjente figurene,
ser vi på dem gjennom idealene de representerer.
Disse idealene kan godtas av alle.
Metaforen med å ta på og av en maske
og prøve å finne ut om du er superhelt eller helt vanlig.
Du kan være begge deler. Og det bør vi være.
Vi må leve i rommet mellom,
så der kommer kraften vår fra,
og det gjør Marvel-universet
enda mer interessant.
Vi har Captain Marvel nr. 6, totalt 140.
Et biprodukt av The War of Realms.
Ingen vet hva som nå skjer.
Men muligheten er veldig spennende,
idet vi prøver å gå gjennom en demografisk overgang,
der USA på slutten av neste tiår
er et samfunn der minoritetene er majoritet.
Hvordan lever vi i den verdenen?
Hvordan vi lever sammen, formes av historiene vi forbruker.
Jeg forteller fans av disse seriene at mange av oss syns at heltene,
figurene og disse skurkene var laget for deg.
Jeg sa: "Nei, fordi du fins, fins de."
Den virkelige verden er lerretet vårt.
Hvis vi legger merke til hva den virkelige verden gjør,
vil bladene og historiene våre mislykkes.
Tegneserier er ikke forpliktet til å representere.
Du er bare en tosk
hvis det ikke er representasjon, forretningsmessig
og historiemessig. Det er all grunn til å gjøre det.
Det kan bli vidunderlig
det som har skjedd med Black Panther og Hollywoods fokus på inkludering
og hva mangfold betyr.
Jeg ser på det med forundring og sier:
"Dette er flott."
Men noe i meg ser på det med skjevt blikk.
For jeg har vært gjennom dette før.
Og døra ble lukket like fort som den ble åpnet.
Men uansett vil vi gjøre det vi gjør.
Vi vil fortsatt skape slike figurer
og fortelle slike historier.
Det er for viktig til å la være.
Med tegneseriehistorier generelt og superhelt-historier spesielt
er det noe så ambisiøst og utrolig med menneskeånden
og hva den kan bli.
Derfor ser vi i oss selv
og finner det som er stort.
Vi graver gjennom tælen og usikkerheten
og finner ut hva som gjør oss unike
og sterke og får det fram.
I mange superhelthistorier er ambisjonen ofte helten.
Det som tiltalte meg ved Marvel, var at ambisjonen var mennesket.
Det er spennende nå.
Hvem er du? Hvem vil du være?
Åpen melding, Stans såpekasse, februar, 1980.
"Hold ut med meg, gjeng. På tide med filosofi igjen!
"Menneskenaturen forandrer seg ikke. Det er miljøet.
"Verden er sterkt forandret,
"og det kommer nye regler hver gang du blunker.
"Ingen av oss er så forskjellige.
"Alle ønsker det samme ut av livet.
"En viss grad av sikkerhet, moro, romantikk, vennskap
"og våre samtidiges respekt.
"Det gjelder indere, kinesere, russere,
"jøder, arabere, katolikker, protestanter,
"svarte, brune, hvite og grønnhudede hulker.
"Så hvorfor slutter vi ikke å hate andre?
"Se deg i speilet. Den andre fyren er deg.
"Excelsior! Stan."
Norske tekster: Jon Sæterbø