Downloaded from YTS.MX
СПЕЦІАЛЬНИЙ ВИПУСК КОМЕДІЇ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
НАЖИВО З ОКЛЕНДУ
Агов, як ся маєш, Окленд?
Будь ласка, будь ласка.
Дякую.
Я дуже радий.
Так!
Дуже вам дякую. Дякую, що прийшли.
Я дуже це ціную.
Буде весело. Я мав зняти цей спецвипуск в Окленді.
Окленд — одне з моїх найулюбленіших міст у світі.
Воно… Так. Так.
Воно дуже унікальне місто.
Єдине місто, де можеш отримати пораду щодо акцій від сутенера.
Місто - кайф.
У Сан-Франциско знімати не хотів.
Не маю нічого проти Сан-Франциско, просто трохи капризливе, як на мене.
Розумієте, про що я? Просто… В ньому забагато надії.
Не думав, що мої жарти там правильно зрозуміють.
Коли батьки кажуть: «Ти можеш бути ким завгодно», —
як на мене, таке речення має закінчуватися на «у Сан-Франциско».
Хочеш відкрити пекарню, та вмієш готувати лише кекси?
Ти можеш бути ким завгодно…
у Сан-Франциско.
Хочеш курити крек перед бібліотекою?
А, ви знаєте, про кого я?
Є стільки тем для розмов. Це мій перший виступ за п'ять років. Я…
В голові стільки всього, Боже.
Бачили бездомного з таким великим членом, що припиняли його жаліти?
Ти можеш бути ким завгодно…
у Сан-Франциско.
Я бачив такого нещодавно. Я бачив бездомного…
Джентльмена. Не знаю, як ви їх називаєте, але…
В нього був такий здоровий член, що я подумав, може, тому він бездомний.
Може, він жив занадто самовпевнено.
Люди казали йому: «Знайди кращу роботу, або все втратиш».
А він: «Роботу? Нащо мені гроші?
В мене здоровий хрін. Все буде чудово.
Просто покажу його по відео.
Побачимо, як воно буде».
Це звучить, як огидний жарт про член, але, знаєте…
Може, ви бачите крихке чоловіче его. І ось жарт кмітливий.
Серйозно. Успішна людина, може, побачила бездомного з таким членом
і така: «Щасливий вилупок.
Дехто отримує всі козирі відразу».
Не знаю, чому чоловіки так зациклені на членах. Це кумедно.
Кожен чоловік знає, про що я.
Кожен заміряв свій член, і я кажу не лише про лінійку.
Зі всім, схожим формою на член.
З гребінцем, з пляшкою шампуню.
Дівчата, заходили у ванну, бачили там пульт від телека?
І такі: «Нащо тут пульт?»
Бо ми мірялися.
Жінки не заміряють свої геніталії.
Або бо ви розумніші, або ще не вигадали як саме.
Ну а як? Заповнити водою та злити у цеберко?
«Моя кицька — на дві склянки».
«Кицька на дві склянки» звучить як пісня Меган Зе Сталліон.
Кицька на дві склянки.
Люблю Меган, але… Але я не зрозумів пісню «WAP».
Типу, вогка кицька? Весь час? Серйозно?
Це, типу, хвороба?
«Саме так. Моя кицька вогка увесь час.
На похороні, на днях народження.
У суді».
Хлопці та члени.
Все життя намагався зрозуміти що до чого. Чому?
Не тому, що жінкам вони подобаються. Нам приємніше, коли навпаки.
Не вірите? Йдіть до дому. Скажіть своєму хлопцеві це.
Чи якщо дивитеся це вдома, скажіть своїм хлопцям: «Я йду від тебе,
бо в тебе завеликий член.
Ненавиджу секс з тобою.
Мені потрібен менший».
Він посміхнеться та скаже: «Ну, коли треба, то треба.
Він ніколи не зміниться».
Думаю, чоловіки знають, що жінки люблять великі члени,
та ми не знаємо, який буде завеликим.
Тому думаємо, що цей розмір — безкінечність.
Але це неможливо. Колись же буде забагато, чи не так?
Згодом ти будеш перед автоматом з купюрою у сто баксів.
А тобі: «Це все чудово, але нікуди не влізе.
Шкода, я сьогодні без п'ятака».
Дивно бачити вас у масках, знаючи, що ви всі вакциновані.
Я не…
Я не маю певної думки, щодо потреби у вашому вакцинуванні.
Я лише попросив, щоб всі глядачі були вакциновані,
щоб краще розуміли мої жарти.
Маячня. Я щойно 15 хвилин розповідав про члені безпритульних.
Я підлещуюся.
Я з вами за одно, я ношу маску.
Якби я не виступав, то був би в ній.
Я став, щойно почув: «Нам більше не потрібні маски».
Я такий: «Маску мені».
Пам'ятаєте? «Нам не потрібні маски влітку». А я такий: «Потрібні».
Я серйозно.
Коли вперше сказали, що потрібні маски,
я: «В дупу маски. Вони не працюють».
А коли вони: «Нам не потрібні маски», то я: «Маску мені».
Як коли дівчина каже: «Презерватив не треба». Я нап'ялю два.
«Я і не хотів, доки ти не ляпнула таку огидну річ».
Так. Тому краще вакцинуйтеся, як хочете побачити мій виступ.
Вакцинуйтеся. Однією з трьох…
Всі мають вакцинуватися, або отримати картку.
Такі правила. Вакцина або, ну, картка.
Просто розпечатана картка.
Підійде будь-що. Ми не дивимося. Тільки не ламінуйте її. Не суть.
Така у нас лінія захисту.
Я намагаюся переконати маму вакцинуватися, а вона боїться.
І це не її провина. Її сусід вакцинувався та через три дні помер.
Збила вантажівка.
Вона думає, вакцина приносить нещастя.
Я вакцинувався, та все одно скептично відношуся.
Є ще скептики? Комусь спокійніше?
З нас роблять дурнів за те, що ми скептики.
Я вколовся і все одно не знаю.
Знаєте, звідки скептицизм? Бо вакцина безкоштовна.
І я відразу такий… Ну, не знаю.
Безкоштовна медицина в Америці?
Відколи це?
Якби вона коштувала 3000 баксів, я б: «Так, логічно.
Хочуть, щоб вижили багаті крутелики».
Але безкоштовна? Якось підозріло.
Я виріс у хаті, яку надала держава…
Знаєте, все, що держава дає безкоштовно,
завжди не найкращого ґатунку.
Не знаю, чи куштували ви їхній сир.
Після цього я б не довіряв їхнім вакцинам.
Я сказав своєму лікарю, що хочу вакцину, але хай дасть мені ту, яка щось коштує.
Він такий: «Га?» А я йому: «Дай мені, трясця… Справжню.
Я не хочу безкоштовне лайно.
Дай, яка варта 3000 доларів».
Він: «Вони всі однакові». Я: «Гаразд, а яку ти даси Ріанні?»
Вона важлива.
«Ви кажете мені довіряти науці, а я не знаю науку.
Я довіряю історії.
Згідно історії, якщо вона чогось варта, ви взяли б з нас гроші».
Я сприйняв КОВІД серйозно. Перші три місяця був вдома.
Нікуди не ходив. Не протестував. Навіть не крав.
А мені було треба дещо. Та я не брав нічого не свого.
Я хотів бути частиною цього, але не міг красти.
Це так соромно! Я розповім про це своїм онукам.
Найкращий час бути чорношкірим, а я не потрапив на цей потяг.
Уявіть, спитати діда: «Як воно було, марширувати Сельмою?»
А він: «Ну, тоді був огидний грип, тому…
Я був вдома через мікробів».
«Трясця, мій дідусь — сраний тюхтій».
Сраний сцикун.
Розгардіяж, крадіжки та протести я дивився по телеку.
Це було круто. Ніколи так не пишався бути чорношкірим.
Серйозно. Чорношкірі зібралися та все розтрощили?
Круте видовище. Я пишався.
Я дзвонив всім друзям: «Коліне, настав час». І клав.
Я вихвалявся. Я був збуджений.
Дуже. Я так пишався. До шостого січня.
Коли стався штурм Капітолію.
І я побачив справжню крадіжку.
Це було вражаюче! Трясця!
Кажіть, що хочете, але цей розгардіяш був крутим, трясця їм.
В чорношкірих вийшло непогано. Ми крали з «Тарґету».
Свиснули ремні «Гуччі».
А гівнюки спробували вкрасти Конституцію
Сполучених Штатів Америки.
Я й не знав, що так можна.
Я дивився телек і такий: «Трясця, дайте нам ще один шанс!»
Це як дивитися «Обчисти супермаркет», а вони лише крадуть ікру.
Ти такий: «Це ж геніально».
І купа расистських груп, про які я й ніколи не чув.
Дивлюся, а там «Горді хлопці». Га? Хто це такі?
«Бугалу Бойз». Які ще бугалу?
Чому вони вдягнені як вікінги? А де їхні білі простирадла?
Тепер ви занадто круті для простирадла? Ви вікінги?
Як же було соромно.
Я такий: «В сраку все. Я протестуватиму.
Ми не настільки прогресивні, як я гадав».
Пішов на протест «Чорні життя важливі», щоб підтримати.
Та запізно прийшов.
Там були лише білі жінки.
Трясця.
Були колись на чисто-білому протесті «Чорні життя важливі»?
Це лайно збиває з пантелику.
Для цього треба готуватися.
Тримають таблички. «Стоп расизм!»
Я такий, до кого ви звертаєтеся?
Одна до одної?
Просто подзвоніть своїм татам!
Здуріти можна.
Побачив у білої жінки плакат «Нахрін поліцію».
Схотів пограбувати її з принципу.
Щоб глянути, наскільки вона віддана.
«Нахрін поліцію».
Проте добряче ми впоралися.
Чорні отримали гарні речі через протести.
Що ми отримали?
Тітку Джемайму звільнили.
Молодці.
Не знав, що це було у списку, та гаразд, я згоден.
Настала пора.
Звільнили млинці з-під гноблення.
Що ще? День звільнення рабів. Так.
Про цей день я, авжеж, дізнався не два роки тому.
Ага.
День звільнення рабів.
Побачили на одному відео ТікТок, і тепер собі таке хочемо.
Нам потрібен новий представник чорних!
Так бісить.
Як дивитись гру Нікс поза сезоном.
День звільнення рабів? Думав, ми отримаємо Дюранта.
А де Кайрі?
І я люблю День звільнення рабів.
Просто не круто, що тепер і білі його святкують.
Це ваша провина! Ви не маєте відпочивати та святкувати!
Це як святкувати день, коли перестав гамселити дружину.
Було б набагато краще, якби у нас був чорношкірий лідер.
Справжній.
Усі наші чорношкірі лідери лише…
зірки та братани у «Твіттері».
Якщо ти зірка чи чорношкірий у «Твіттері», люди думають, що ти лідер.
До мене підходять діти: «Я дізнаюся всі новини від тебе».
Я такий: «Тоді ти ні хріна не знаєш».
Я не надаю новини. Я роблю жарти.
Я не кажу, що не треба використовувати свою платформу
на щось варте, просто зірки занадто зайняті, щоб бути лідерами для чорних.
Нам потрібні ті, хто займатимуться цим увесь час.
Знаєте, чому Мартін Лютер Кінг так багато зробив?
Бо він не був нападником у «Лейкерс».
Зараз забагато спортсменів просувають справу.
Тому нам і насрати.
Всі отримують щось, окрім нас, бо у всіх є лідери. Окрім нас.
Азіати отримали Закон про хейт-злочин. Не пам'ятаю їхніх бунтів, але радий.
Ану розкажи.
Я що, брешу?
Ні.
Я за них зрадів теж.
Я теж.
Азіати та чорношкірі чудово ладнають. В нас чудові відносини.
Люблю китайців. Вони завезли броколі у наш район.
У гетто не було броколі до того, як її завезли китайці.
І не думайте мені брехати.
Я не знав, як вона зветься. Звав її «маленькі дерева».
«Замовлю яловичину з маленькими деревами».
Чорношкірі мають їм за це дякувати.
Так. Дякую. Не знаю, як вам ще подякувати.
Чому, по-вашому, так багато чорних дівчат звуть Чайна, Азія…
Бо ми любимо вас, брати. За броколі, дякуємо.
Спробуйте знайти хоч один чорний район, де немає
хоча б 37 квітучих китайських бізнеси.
І не лише китайських. Всіх.
Всі йдуть у чорні райони, щоб відкрити бізнес. Ми знаємо.
Чорношкірі як перший бос у відеогрі.
«Хочеш досягти американську мрію, спершу відкрий бізнес тут.
Глянь, які курячі крильця їм сподобаються».
І ми не проти, бо ви продаєте те, що нам подобається.
Курячі крильця, хвостики, олія для чорного волосся, бандани.
Цигарки по одній штучці.
ДВД, все, що ми любимо.
Той, хто робив для вас дослідження по попиту — майстер.
Не знаю, які інструкції ви читаєте перед відкриттям бізнесу у районі,
але ви все добре знаєте.
Білі ні хріна не знають,
а ми тут з ними увесь час.
Купували колись олію для волосся, але зайшли у відео-крамницю?
Білі нічого не знають. Тому ми не почуваємося, наче нам раді.
Люди приходять сюди, знаючи про нас більше, ніж ви,
а ми сусіди.
Здуріти, га?
І я знаю це. Типу, я — американець.
Я народився й виріс в цій країні.
Та я не почуваюся американцем.
Я почуваюся американцем, доки не потрапляю до чогось американського,
і тоді думаю: «Мені не подобається».
Думаю, так краще…
Знаєте, про що я? Надам вам приклад.
Якось я їхав Техасом.
Отже, ви в курсі?
Був у маленькому місті Техасу,
і на кожному будинку був американський прапор.
Ми всі подивилися одне на одного
і такі: «Краще забираємося.
Тут все занадто по-американськи для нас».
Якось американський прапор занадто по-американськи.
Думаю, я відчуваю до американського прапору
те саме, що й білі до чорношкірих.
Типу, я не хочу бути поряд з ними, коли їх багато.
Три-чотири — нормально, перебір, але…
Я не хочу бути оточеним ними.
Чорношкірі люблять цю країну. Та ми більш конкретні у любові.
Спитайте нашого:
«Любите Америку?» А він: «Люблю Бруклін.
Атланта нічого.
А щодо Дакоти гадки не маю».
Якби існував чорний американський прапор, на ньому було б зірок 11.
Міста. Навіть не штати.
Вони такі: «Гаразд. Детройт, Окленд, округ Колумбія».
Все інше - самі знаки питання.
Чорношкірі не бавляться ні з чим занадто патріотичним.
Бо воно нам дивне.
Американських прапорів у чорних районах немає.
Але можна побачити прапор Пуерто-Ріко.
Здуріти, га?
Це занадто патріотично. Білі люблять патріотичне.
Я розумію. Це нагадує вам історію Америки.
Але для чорних це нагадує історію Америки.
Навіть гімн. Гімн…
Пам'ятаєте, як Капернік став на коліно під гімн?
Білі відразу: «Якого біса він це робить?»
А ми такі: «Я розумію».
Бо ви не знаєте, як він для нас звучить.
Це буде повний капець.
Знаєте, як звучить для нас гімн?
Як слухати зараз Ар. Келлі сьогодні.
Досі непогані пісні.
Але неможливо не думати про його іншу справу.
Диви на цього білого.
Ар. Келлі - R&B-співак з 90-х, який…
Він написав багато важливої музики для чорного народу
та дві важливі пісні для білого.
«I Believe I Can Fly»…
та ремікс на «Ignition».
Люблю це казати, бо завжди є
біла дівчина, яка: «Трясця. Він і її написав?
Вона грала на моєму весіллі».
Чудова пісня.
А ще він сцяв на 15-річну дівчинку, про що білі нещодавно дізналися,
а чорні зробили вигляд, що теж нещодавно про це дізналися.
Ми вже знали. Ми бачили плівку.
Ось як давно це було. Це було на плівці.
Для цього він встановлював триногу.
Хтось з присутніх бачили плівку?
Я бачив. Повне божевілля.
Не знаю, чи бачили її ви.
Він не тільки насцяв на дівчинку,
що вже доволі жахливо,
але він ще й насцяв на свій диван.
Коли я це побачив, такий: «Він злетів з котушок.
Хто таке вчинив би?
Не міг на лінолеум чи ще кудись?»
Я не кажу, що так було б краще, та диван важче вичистити.
Занадто?
Я маю спитати.
Якщо перегнув, кажіть, пригальмую.
Люблю жартувати зі всього темного. Так я осягаю інформацію.
І це не робить мене кращим. Просто я так це роблю.
Деякі люди не такі. Деякі люблять робити сумне сумнішим.
Знаєте. Я проти.
Я люблю сміятися з сумного. Не люблю тих, хто робить смішне сумним.
Що гірше: сміятися з чогось сумного чи робити щось смішне сумним?
З ким би ви хотіли бути?
З тим, хто змусить вас сміятися з того, що вас розбестили чи…
Чи з тим, хто каже, що яєчня — це курячий аборт?
Я питаю, бо люблю вигадувати жарти, які для деяких просто жах.
Так. Мені завжди перепадає через це.
Якось перепало, бо сказав, що мені подобається Дональд Трамп.
Щоб зрозуміли, він був ведучим на «SNL» та був дуже чемний зі мною.
Так. Навіть дав мені прізвисько.
Назвав мене «Один з хороших» та…
Я не знаю, що він мав на увазі.
Жартую. Я не люблю Дональда Трампа.
Але й не ненавиджу.
Не люблю і не ненавиджу.
Я б хотів, щоб він не був нашим президентом, якщо так зрозуміліше.
Але якби Трамп був президентом всього іншого,
я б такий: «Трясця, цей Трамп такий кумедний.
Чому інші не можуть бути такими ж веселими?»
Але він наш, і це вже не так кумедно. Розумієте?
Типу, всі люблять п'яного татка, але якщо цей татко не твій.
Типу: «Твій тато чудовий». «Га? Ну, він нас б'є, та я радий,
що він вам подобається».
Демократи ненавидять, коли я так кажу. Ліберали?
Люди вважають, що всі чорношкірі — демократи…
бо ми голосуємо за демократів.
Але ми насправді ми не за демократів, ми проти республіканців.
Розумієте, про що я?
Ми думаємо про захист.
На кшталт «Балтимор Рейвенс».
Демократи, як презервативи.
Ви користуєтеся ними, хоч вам і не так приємно.
Ми лише намагаємося запобігти інші речі.
Тому й кількість голосуючих чорних така мала.
«Кого б ти хотів? Білого
багатого старигана чи білого багатого старигана?»
Я такий: «Та я б хотів просто гарно провести день».
Мені не сподобалося президентство Трампа. Скажу чесно.
Так. Не сподобалося. Це було розчаровуюче.
Бо іноді він казав огидні речі.
Знаєте, дуже расистські речі.
А потім відразу після цього…
каже щось, що торкалося мого старого чорного серця.
Каже щось расистське,
а потім: «ФБР всіх підставляє,
а ЗМІ брешуть».
І всі білі: «Ні, неправда». А я такий: «Ну…
Він не збрехав.
Він просто найгірший з тих, хто зараз сказав правду».
Це як з Біллом Козбі.
«Судова система несправедлива з чорними».
А ти: «Не до тебе. Ти не… Ми не хочемо чути таке від тебе».
Це не єдиний раз, коли мені перепало.
Якось я зробив дещо, не знаючи.
Бувало з вами таке?
Це зветься «дед-неймінг». Я й ніколи про це не чув.
Але я розповів жарт на «Saturday Night Live»…
і я зробив дед-неймінг… Не знаю, чи знаєте ви, що це,
але це коли ти неправильно звертаєшся до транс-особи.
І я це зробив.
Я пожартував про Брюса Дженнера, зірку-легкоатлета,
а не про Кейтлін Дженнер, гонщицю.
Я назвав її гонщицею, бо вона збила когось своєю автівкою.
Кейтлін Дженнер збила на смерть когось,
та мій жарт був таким жахливим, що Америка стала на її бік.
Ви не в курсі?
Авжеж. Ніхто не любить про це розмовляти.
Вони влаштували «прожарювання» на «Комеді Сентрал» про неї,
та ніхто й слова не сказав, що вона когось збила.
Це, наче, якби вони жартували з О. Джея, але лише про футбол.
Цей гівнюк відомий нам дечим іншим.
Вони звинуватили мене у добиванні лежачого.
Якщо я не можу жартувати з білих багатійок, з кого ж можу?
У 2015 вона була Жінкою року. Мене навіть не номінували.
Як це вона «лежача»?
Мені перепало за жарт, та я зробив висновок.
Тепер я використовую єдиний займенник — «цей н…» та «той н…».
Типу, та н… Кейтлін Дженнер збила когось своєю автівкою на смерть.
І я ніколи не забуваю цей займенник.
Тепер я жартую про це, і це смішно.
А тоді було недуже смішно. Було… мені було принизливо, соромно.
Я жахливо почувався. Дуже. З'явилися статті, ніби я гомофоб.
В мене є друзі-геї, я працюю з геями.
Я не хочу, щоб таке гуляло країною. Я жахливо почувався.
Та я почав придивлятися до себе. Може, є те, чого я не знаю.
Я гомофоб?
Коли засміялися, я такий: «Як же по-гейськи ви смієтеся».
Жартуєте. Це жарт. Я лише… Я не міг це пропустити.
Думаю, я зрозумів, як мало я знав про гомофобію.
Навіть на базовому рівні.
Я навіть не знаю, чому геї отримали «фобія», а всі інші - «ізм».
Не любиш чорношкірих — це расизм.
Ненавидиш жінок — це сексизм.
Злиднів — це класизм.
Не любиш геїв — гомофобія.
Думав, це лише для клоунів, павуків та іншого такого.
Я прочитав, що таке фобія. Знаєте, що це?
Крайній чи ірраціональний страх чогось.
Я такий: «Ага, логічно.
Якщо боїшся геїв, це крайній та ірраціональний страх».
Але якщо боїшся чорних, це просто крайній страх.
Не ірраціональний.
Якщо ти біля банкомату вночі, а ззаду підбігає чорний хлопець,
ти панікуєш, то це крайній страх.
Не ірраціональний.
Слухайте, я — чорний. Якщо до мене такий підійде, я:
«Будь ласка, будь геєм.
Будь ласка, будь шепелявим».
Не ірраціональний.
Як можна не боятися чорних?
Звідусіль чутно, як всі кажуть нас боятися. Всі кажуть.
Копи нас бояться.
Ці козли, яким платять за наш захист, вони найбільше нас бояться.
Копи так бояться чорних, що я аж почав в себе вірити.
Вони думають, ми чарівні чи щось таке.
Можемо тримати будь-що, а вони: «Опусти зброю».
Я такий: «Це квіти. Якого біса?»
«Ага, це зараз вони квіти.
Ви чорні - хитрі».
Я такий: «Я можу вбити його квітами? Якого біса?
Що він знає, чого не знаю я?»
Знаєте, як воно?
Коли йолоп вірить в тебе так сильно,
що навіть ти починаєш вірити у те, у що він так вірить.
В мене була така колишня. Дуже ревнива.
Неймовірно. Постійно думала, що я їй зраджую.
Навіть коли не зраджував.
Я не кажу, що вона винна, що я таки зрадив їй, але вона…
Вона надала мені потрібну впевненість…
щоб знайомитися з іншими.
Я міг представити її будь-кому.
Моделям.
Жінкам, яких би я б не трахнув, навіть якби хотів.
Вона така: «Що, трахаєш її?» Я такий: «Не можу».
Вона: «Я бачу, як вона на тебе дивиться». Я: «Вона дивиться на мене? Боже мій».
Дурний жарт.
Хоч і правда.
Ми постійно сварилися через дурню.
Просто, бо я чогось не знав.
Я ненавидів, коли вона думала, що я знаю те,
чого я не міг би знати ніяк.
Я не знав, що місячні — це не весело.
У рекламі виглядали весело.
В мене є сестри. В них є місячні.
Вони навіть їх так не називали. Лише: «Настав той час місяця».
А я їм: «Гаразд, розважайтеся.
Швидше б подорослішати, щоб і в мене настав».
Це все, що вони казали. Ніхто про це не розповідав.
Вони не казали про це так, як казав би я, будь в мене місячні.
Якби вони були в мене, я б розмовляв лише про це.
Я б виправдовувався ними за все. «Че, ти запізнився на три години».
«В мене місячні».
«Ми розуміємо,
але ти так кажеш вже втретє цього місяця».
«В школі я займався спортом. В мене нерегулярні.
Чого ви від мене хочете?»
Мене роздуває і все таке.
В моєї дівчини місячні,
а вона й ні слова не каже.
Просто страждає. Мені так шкода її.
Знаю, вона не хоче про це розмовляти,
може, вона не знає, як почати.
Тому я кажу їй щось, щоб дати знати,
що може зі мною про це поговорити. Щось типу:
«Гей, в тебе що, місячні чи що?»
А вона…
Ага, робити це треба інакше.
Раптом починає біситися: «Якого біса ти це питаєш?»
«Бо ти у розпачі?
Я б теж був, якби пхав у себе тампони».
Сказала, наче це тупа здогадка.
Це гарна здогадка.
Щомісяця протягом тижня місячні.
Ймовірність вгадати - один до чотирьох.
Це не дурне питання.
Якби ви знали, що я палю крек цілий тиждень щомісяця,
і побачили мене надворі голяка у «Тімберлендах»,
як я намагаюся продати двері холодильника…
«Че, ти палиш крек цього тижня?»
«Чому ти таке питаєш?
Це принизливо».
Вона назвала мене токсичним.
Це огидний термін, щоб ним когось називати.
Особливо, коли це так.
Вона пішла, і я не… Я сумую за нею… Я не сумую за нею.
Я сумую…
Я сумую за тими зусиллями, які докладав у стосунки…
і що вони не переносяться в інші.
Розумієте, про що я?
Типу, коли зустрічаєшся з новою, а вона: «Ти нікуди мене не водиш».
Я не можу сказати: «А тоді, коли я водив мою колишню на весілля її сестри?»
Я маю починати з нуля.
Не буду.
Не буду починати з нуля. Я звільняюся.
Я буду холостим до кінця свого життя.
Серйозно.
Просто постарію на самоті.
Я щойно купив будинок в пари лезбійок.
Неправильно сказав. Перефразую.
Я щойно купив будинок в лесбійської пари.
Ми це виправимо.
Чарівний будинок на півночі штату Нью-Йорк.
Я дуже радий.
Але він занадто білий. Як і це місто занадто біле.
Дуже біле. На все місто
лише я та один чорний ведмідь і…
І все.
І це все.
Швидше б з ним зустрітися, чесне слово.
Нарешті можу з кимось поговорити.
З кимось, хто не переходитиме на інший бік, коли я…
Він здивується.
Уявіть, побачить мене і такий: «Трясця, як давно ти тут?
А де твоє хутро?
В цього чорного алопеція».
Я не знав, що чорний ведмідь — це такий вид.
Не знав, що це клятий вид ведмедів.
Було міське зібрання,
і вони: «У районі помітили чорного ведмедя».
«Просто кажи, ведмедя. Не треба приплітати».
Вони осуджують звірюку за колір.
Я злякався, коли дізнався, що в моєму районі є чорний ведмідь.
Ніколи не бачив його. Я з Нью-Йорку.
Бачили колись ведмедя?
«Я маю застрелити його? Що мені робити?»
Та я дізнався що.
Знаєте, що робити, коли зустрінетеся з ведмедем?
Треба зробитися великим та здійняти гамір.
Бо ведмідь не жертиме тебе, якщо вважатиме відсталим.
Вони…
А що, як це так?
Що як робиш це, і ведмідь такий: «Тихо. Тихо. Не цього.
Щось я більше не голодний.
Давайте пожеремо ягід. Лишимо його в спокої».
Це образливе слово, я знаю.
Я сказав його лише тому, бо вважав, що воно вас розсмішить.
Так і сталося. Тому я й записую це в Окленді.
Бо ви хочете бути у струмі «воук», та не знаєте, як.
Я не намагаюся… Я не користуюся цим словом.
Я сказав його заради жарту.
Я більше не люблю це слово так сильно.
Я багато чому вчуся.
В мене є племінник, якому діагностували аутизм.
Я дуже цим захопився.
Бо я взагалі не знав, що чорні діти теж його мають.
Ви знали? Я гадки не мав…
За всю історію чорним дітям не діагностували психічні хвороби.
Не знаю, чи ви розумієте.
Вони нас не діагностували.
В мій час в нас було лише два діагнози голови.
Були божевільні…
та були «ніби нормальний».
А тепер є ще аутизм, думаю, це прогрес.
Вони нарешті перевіряють психічне здоров'я чорних.
Я впевнений, що зростав з аутистами,
та це так не називали.
«Та ніби нормальний, просто полюбляє рахувати».
«Не знаю, чи це справді так.
Він дуже багато кліпає».
Чорні знають, я не брешу. Нам нічого не діагностували.
В мене був глухий дядько, він про це дізнався у 27.
Моя бабця: «Та з ним все гаразд, він все чує».
Я: «Я не… Не думаю.
Навіть не смикнувся».
Авжеж, чорношкірі теж мають психічні розлади.
Я зустрічався з купою чорних дівчат, в яких точно біполярка.
Та вони казали: «Та все зі мною гаразд. Я просто Близнюки».
А ти:
«Тобі треба лікуватися, Кішо.
Астрологія тут ні до чого, ти мене вкусила».
Тепер ми в курсі про це.
І тому я радий.
А ще сумний.
Бо я такий: «Скільком би допомогли,
якби раніше дізналися про це?»
DMX гавкав, як пес, 25 років. Ніхто нічого не сказав.
«Та ніби нормальний, він просто любить собак».
Флейвору Флейву 60 років.
Він носить вікінгський шолом та годинник. Щодня.
Це не просто так.
Знаєте, звідки я знаю про психічне здоров'я?
Я зрозумів, що всі можуть дізнатися.
Знаєте, звідки дізнався я? З дитячої програми «Вулиці Сезам».
Так.
Я був в епізоді «Вулиці Сезам».
А коли ти з ними працюєш, тобі влаштовують тур майданчиком.
Я так зрадів. Бо я зростав на цьому шоу.
«Вулиця Сезам» навчила мене читати.
Коли туди потрапив, жінка каже:
«Зараз у "Вулиці Сезам" є різноманітні ляльки».
Я такий: «Так, знаю, у вас Великий птах, волохатий слон… Я розумію».
Вона: «Ні.
В нас афроамериканська лялька.
Є латинська лялька.
Є СНІД-позитивна лялька».
Я теж не знаю, як він його підхопив.
Тобто…
Це дуже дивна штука, якою можна було наділити ляльку.
Я не ставив питання.
Але весь час думав: «Який козел без захисту трахає ляльок
з «Вулиці Сезам»…
та розповсюджує вірус?
Ми схопимо цього вилупка».
А потім вона:
«І в нас є наша перша лялька-аутист».
Я: «Перша?»
Ну, «перша лялька-аутист»
натякає, що всі інші нормальні.
Не знаю, чи ви пам'ятаєте шоу,
але там був хрін на ім'я Граф.
Він вдягався як вампір
та рахував все у своїй квартирі.
Я не лікар…
але я впевнений,
що першим був він.
Хіба не чудово, що глядачі під час шоу приховують свої обличчя?
Я не знав про психічне здоров'я. Дізнаюся лише зараз.
Та я знаю про божевілля.
Я зростав з божевільними та бачив божевілля.
Та божевілля - інше.
Бо від божевілля ліків немає.
Божевілля ніхто не жаліє.
Знаєте, що отримуєте за божевілля?
Прізвисько.
Прізвисько — приставка до вашого ім'я,
просто слово «божевільний».
Якщо ти Джо, ти Божевільний Джо.
Це не допоможе тобі, це попередження іншим.
«Божевільний Джо у пальто у липні.
Давай перейдемо на інший бік».
Я чув фразу «психічне здоров'я»,
лише коли якийсь білий утне щось божевільне.
І наплювати, наскільки божевільну річ він зробив.
Білий перестріляє весь офіс,
а перше, що питають в новинах: «Який його психічний стан?»
Поганий! Думаю, поганий.
Оце так загадка.
Козел перестріляв всіх в офісі, в якому й не працює.
А коли чуєш про стрілянину
та насилля у чорних районах,
яким тебе так лякають,
про психічне здоров'я ніхто щось не питає.
Ніколи цього не чутно…
Це правда.
Ніколи не почуєш: «Двоє з Кріпс влаштували стрілянину в магазині алкоголю
після довгої боротьби з ОКР».
Це не претендувало на жарт,
я просто подумав, що в члена Кріпс точно є ОКР.
Доросла людина, яка носить лише синій одяг.
«Та ніби нормальний, просто ненавидить червоний.
І коли торкаються його вух».
А тепер вони приділяють цьому увагу.
Настали зміни.
Є тенісистка Наомі Осака.
Вона взяла перерву від чемпіонату Франції, щоб відпочила психіка.
Здуріти можна.
Я про таке й не чув.
Сімон Байлс — від Олімпійських ігор.
Знаю, ви плескаєте,
але ви уявляєте, наскільки це прогресивна річ?
Таку перерву неможливо взяти від Параолімпійських ігор.
Тепер в нас є психічні перерви. Це чудові новини.
Не лише для психічного здоров'я, для всього.
Ми можемо бути біполярними…
Хіба Каньє не казав, що він має біполярку?
Тепер він може не хвилюватися, що на нього нападе ведмідь.
Тепер в нас є розлад тривожності.
Пам'ятаєте, як раніше білі жінки мали тривожність?
Тепер можу і я. Дякую, Обамо.
Живемо у неймовірні часи.
Одному чорному діагностували депресію. Пишаюся ним.
Це найбільш привілейована хвороба.
Білі ненавидять, коли я це кажу.
Я кажу, що вона привілейована,
бо це натякає на те, що в тебе досить гарне життя,
що не потрібно сумувати.
Цим чорношкірі не могли похизуватися.
Не знаю, чи знаєте ви історію.
Уявіть двох рабів на полі,
а один з них каже: «Гей, що таке?
Такий засмучений».
«Так, господар каже, в мене сезонна депресія.
Сказав, ці ліки допоможуть з моїм бавовняним блюзом».
Уявіть. Отож.
Всі ці роки в цій клятій країні, 400 років брехні.
І чорношкірі
нарешті мають психічні проблеми.
Оце так збіг.
Знаєте, чому їм не подобається діагностувати нам психічні розлади?
Бо їм доведеться сказати нам,
що саме їх спричиняє.
Не хочу закінчувати виступ на сумній ноті.
Вас не бісить, коли шоу закінчується на сумній ноті?
Це як повідомлення від Ліззо чи якось так.
Якось колишня мені сказала… Я востаннє її згадую.
Вона сказала: «Я не очікую, що те, від чого мені болить,
зробить мене сильнішою».
А я їй…
«Гей, в тебе місячні чи що?»
Гаразд. Все. Гарного вам вечора.
Переклад субтитрів: Володимир Фатун