Downloaded from YTS.MX
KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dámy a pánové,
ve vzduchu je cítit vzrušení.
Jsme tady, v Houstonu, v Texasu!
Pojďme se pustit do té show.
Jsem Dwayne Johnson,
známý také jako The Rock,
známý také jako La Roca ve španělštině,
známý také jako nejsvůdnější žijící hajzl.
Na tom teď nezáleží, ale důležité je,
že jste, lidi, všichni přišli kvůli jednomu muži.
Muž, který přichází z místa, které mnozí z vás znají.
Z oblasti Alief, v jižním Texasu. Jo.
Ze SWATu, jak tomu říkáme.
Mnoho úžasných lidí je ze SWATu.
Lizzo, Beyoncé, Travis Scott.
A ještě někdo, to jste nevěděli, lidi,
je ze SWATu.
Sám veliký a jedinečný lidový šampion,The Rock!
Ze SWATu jsem jenom pro dnešní večer.
Zítra budu odněkud jinud.
Pravděpodobně z Hawaje. Hele,
co je teď fakt důležitý, je to,
že mám tu čest uvést
muže, kvůli kterému jste přišli.
Dámy a pánové z Houstonu… vřele uvítejte v jeho domovském Houstonu
tohoto muže.
Dalšího lidového šampiona. Mýho kámoše! Vašeho kámoše!
Mo Amer.
Co je novýho, Houstone?
Dobře, dobře…
Posaďte se.
Dokázali jsme to.
Dokázali jsme to, my všichni.
Ne, vážně, je to tak úžasný.
Jsme tu všichni spolu. Chci říct, po posledních 19 měsících
které jsme prožili. Jsme tady. Jsme tu spolu.
Jako komik stand-up
jsem myslel, že je to konec. Fakt, upřímně.
A teď jsme tady. Bylo to podruhý,
co jsme si myslel, že by s mojí kariérou mohl být konec.
Poprvé
to bylo hned po 11. září.
Říkal jsem si: „Se jménem Mohammed to tady pro tebe nevypadá dobře."
Vlastně to na mě vysypala moje vlastní rodina.
Můj vlastní bratr se mi podíval přímo do očí a řekl: „Tvoje kariéra skončila."
Jak jsi mi mohl říct takovou hrůzu?
Víš, že jsem vždycky chtěl dělat stand-up.
A on: „Tak se podívej, jak o nás mluví ve zprávách.
Nikdo nechce vidět Mohammeda vyprávět na scéně vtipy.
S tvojí kariérou je konec."
Já řekl: „Omare, ty jsi pilot."
A teď hraju s The Rockem.
A máš to, hajzle. Víš co…
Skončilo to ale?
Pandemie skončila?
Bylo to skutečné?
Ale skončilo to?
Ne, fakt, ptám se. Je to tu?
Směju se a zároveň je mi do pláče, v každém okamžiku. Asi jako…
Bylo je skutečný? Bylo?
Víte, co je skutečný? Rozvod je skutečný. Rozvod…
Rozvod je zasraně skutečný.
Rozvod je tak skutečný.
Já se rozvedl v pandemii.
Prostě k tomu došlo, no. A co teď?
Jsme oba… jeden z nás je šťastný.
Není to jako ty příběhy, co slyšíte od herců, jako
„Seru na tu děvku." Ne.
Prostě to nevyšlo. Víte, co myslím?
A je to v pohodě.
A když jste tak dlouho ženatí, prostě jste zvyklí na určité věci.
Jedné noci jsem hluboce spal
a pak jsem se strašně uprdnul.
Uprdl jsem se tak strašně, že jsem vzbudil a styděl se. Jako…
Takhle.
A podíval jsem se doleva a omluvil jsem se.
A tam nikdo nebyl.
Jen jsem se otočil a plakal.
Hned jsem si to zapsal. Říkal jsem si: „To je legrační."
Je to skutečný? Bylo to?
Je to skutečný?
Nevím.
Do prdele.
A takhle se cítím
pořád.
Pandemie. Víte,
upřímně, co s námi média udělala,
to je neodpustitelné.
Opravdu. Je to jako…
Panika!
Už to sem jde! Co sem jde? Já nevím. Už to sem jde!
Mají to tři lidi. Ale co?
Už je to tady! Co je tady?
Něco kolem netopýrů. Nevím.
Blíží se netopýři? Ne! Ale je to od netopýrů.
A je to něco, co pouhým okem neuvidíš.
Ale už to sem jde.
Všichni umřete.
Ale nebojte se.
Nebojte… Jak to myslíš? Já se bojím.
Mám strach. Neboj se, ale sežeň někde dezinfekci.
Budeš v pohodě.
Sežeň hodně dezinfekce.
Ale nepoužívej tu dezinfekci,
dokud ji nedezinfikuješ.
Pak můžeš tu dezinfekci použít, to jo.
Když seženeš pár balení,
vykoupej se sakra s nima.
Měli nás všechny za bandu debilů.
Přišla zásilka z Amazon.
To je v pohodě, kašli na to. To je v pohodě.
Nasaď si roušku. Kolik roušek?
Pořád se to měnilo.
Nasaď si roušku. Jednu. Fauci řekl:
„Jedna rouška chrání na 33%.
Dvě roušky na 66%.
Tři roušky na 97%."
A pak igelitová taška, to je na 100%.
Prostě se zabij. Udus se.
Ach, ne! Další mrtvý na COVID!
Ne, kámo,
zase igelitka, kámo. Zabil se sám.
Zůstaň doma. Už jsme na to přišli.
Zůstaň doma. Jak dlouho? Nevím.
Myslím, že pár měsíců.
Kolik měsíců? Prostě pár měsíců, kámo, nevím.
Bude to pár měsíců."
Kolik měsíců? Nevíme.
Ale měli byste to vědět. Já vím.
Ale nevíme to.
Pár měsíců. Prostě zůstaň doma.
Já musím jít do práce. „Vyser se na práci," řekli.
„Vyser se na práci."
„Jak to myslíš, vysrat se na práci?"
- „Nemusím platit nájem?" - „Hej, počkej, klídek.
Kapitalismus. Klídek.
Nájem platit musíš pořád."
„Tak hele, pak ale musím jít do prá… No, tak mi pošlete peníze. Jo,
- stačí mi poslat peníze." - „No, co jsi to za vykuka, kámo?
Nemůžeme ti poslat peníze, jestli…
O čem to mluvíš? Nemůžeme…
- poslat ti…" - „Co tak koktáš, kámo?
- Prostě mi pošli peníze." - „My žádný peníze nemáme, jasný?"
- „My nemáme…" - „Co to plácáš?"
„Pošleme ti peníze, ale funguje to takhle:
„Pošleme ti peníze a ty je použiješ
na různý přihrádky, jo? Sociální poplatky,
zdravotní a doplňková pojišťovna. Je tu spousta přihrádek."
„Určitě máte i fond na deštivý den."
„Kámo, fond na deštivý den musíš mít.
A venku leje."
„Zkurvená hurikánová sezóna.
Sedm hurikánů udeřilo ve stejnou chvíli.
Pošli mi nějaký zasraný peníze!"
„Musíme přiznat, jsme na mizině. Jasný?"
„Jak to myslíte, na mizině? Jste federální vláda."
„Já vím, já vím.
Vím, máme dluhy, jasný?
Jsme zadluženi, dobře, je to…
velice zadluženi, jo."
- „Jak moc dluhů?" - „Jsme jen v mínusu, jo. Jsme jen…
- Jsme jen…" - „Já vím, co znamená dluh, kámo, ale
- Jak moc v mínusu? " - „Je to hodně v mínusu.
Fakt moc v mínusu. Strašně v mínusu."
„Tak to vyplivni. Kolik to je?"
„Dvacet bilionů dolarů."
„Dvacet bilionů dolarů?
Kdo to vyrovná?
MC Hammer? Kdo řeší tuhle situaci?
Jak se vám povedlo dlužit 20 bilionů dolarů?"
„Zabíjet tmavé lidi je tak drahé.
To je tak drahé!
Och, tak strašně. Takže,
jak sám vidíš, nemůžeme ti poslat peníze
když jsme v mínusu. Úroky za přečerpání se hromadí. Nemůžeme…
ti poslat z mínusu."
„Co, Kyle?
Burza se hroutí?
Sakra, Kyle. Zahřej tiskárnu.
Zahřej tu zasranou tiskárnu.
Ať se tu objeví tři biliony dolarů!
A zahrňme to do Ponziho schématu. Taková je burza."
Protože burza je přímým odrazem
amerických srdcí.
Když jde šipka dolů, znamená to,
že srdce a duše všech Američanů také poklesnou.
„Ale podívej, je to dobrý, jde to nahoru!
Američani jsou znovu šťastní.
Jde to nahoru, raketovou rychlostí!"
Počkej, počkej. Jak to může sakra letět nahoru?
Všichni sedíme doma. Myslel jsem…
Jak je to…
Jak…
Jak to může jít nahoru?
Myslel jsem, že to všechno závisí na příjmech
a čtvrtletních ziscích. Ale teď nikdo nepracuje.
Chápu Amazon. Sakra.
Všichni sedí doma a objednávají, to by mohlo raketově stoupat.
Jdi do prdele, Jeffe Bezosi,
a díky, Jeffe Bezosi. Oboje najednou.
Ale jak to, že to pořád stoupá, kámo?
Myslel jsem, že to všechno záleží na příjmech. Všichni sedí doma.
„Hele, chlape, drž hubu, jasný?
Tak se podívej na šipku. Nemůžeš prostě držet hubu
a být šťastný, když jde šipka nahoru?"
„Ne, nemůžu, kámo. Potřebuju peníze."
„Hele, tady je 1 200 dolarů. Za mlčení.
A už drž hubu."
„Díky. To mám na týden. To oceňuji.
Nesnažte se mě zmást.
Jak sakra může jít ta šipka nahoru, no vážně!
Počet bezdomovců je na historickém maximu."
„Hele, mimozemšťané existují. Přeber si to."
„Cože?
Mluvíte s nimi?" „Jo, kámo, pořád. Je to šílený."
„Podívej na šipku, jo?" „Ne, ale… je tolik nezaměstnaných.
50 millionů nezaměstnaných. Jak teda, do prdele,
může jít ta šipka nahoru, kámo?" „Tak podívej,
Jada podvedla Willa Smithe. Trochu si to přeber."
„Cože?
Proč, Jado? Proč?
Co se stalo?"
„Prý nějaké pletky, nevím. Je to šílený.
Dívej se na šipku.
Koukej na tu zasranou šipku!"
„Přestaň mě mást, kámo. Jak ta šipka
může stoupat, co ? To mi teda vysvětli."
„Hele, mám pro tebe horký tip, jasný?.
Kryptoměna."
„Co je to sakra kryptoměna?"
„To jsou ti malí človíčkové, uvnitř počítače,
a ti jen těží. Prostě jen těží
tyhle digitální mince, jasný?"
Ty vlastně přeměníš skutečné falešné peníze
na…
na ještě falešnější peníze
a ty je prostě jen přesunuješ.
Když máš víc opravdových falešných peněz, tak je přesuneš
a tak prostě pořád."
„Jsem tak zmatený!"
„Hele, člověče, mám pro tebe další horký tip. NFT."
„Co je to sakra NFT?"
„To je systém vlastnictví kryptoměny."
„Víš co? Dám si igelitku přes hlavu.
Do prdele s tím vším."
Je to skutečný?
COVID je skutečný.
Já ho měl. Nakazil mě Dave Chappelle. To je pravda.
To už bylo podruhý.
Ale poprvé mě dostal hned na začátku pandemie.
Říká: „Hele, Mo, co děláš?"
A já: „Nevím, jestli ses díval na zprávy, kámo.
Sedím doma. To dělám.
Stejně jako ty. Všichni sedíme doma." Nevím, jestli ses díval.
A on: „Hele, nenecháme zlomit nás."
A já: „Už jsme zlomení, kámo.
Celá země je zlomená."
A on: „Proto ti volám.
Budu dělat show v kukuřičném poli v Ohiu."
„Nevím, člověče, to zní divně, nejsem si jistý."
A on na to: „Ne, ne.
Budeme se všichni testovat každé tři dny.
Bude to bezpečný. Uděláme pro to všechno."
Ale za nic neručím, jasně.
Uděláme, co můžeme, každý…“
A já jako: „Vy máte testovací stroje, kámo?
Tohle je teprve začátek pandemie.
Jak jsi sehnal testovací stroje?" Prostě se zbláznil.
„Hele, já jsem Dave Chappelle. Samozřejmě, že mám tyhle…“
Říkal jsem si: „Je to dobrý."
Fakt je to dobrý.
Takže jedeme… Jedu do Ohio.
A bylo to úžasná šňůra představení.
Skoro čtyři měsíce představení.
Ale skoro ke konci
jsme měli ohniska a museli jsme to zastavit.
A byl z toho dokumentární film.
Je to neuvěřitelný dokumentární film.
Viděl jsem ho v Radio City Music Hall.
To bylo poprvé, co jsem ho viděl.
Sledoval jsem to a říkal si: „Počkej,
na konci filmu to vypadá,
že já jsem zkazil celou party."
Dostal jsem COVID a celé se to muselo zrušit.
Protože jsem byl svině.
Říkám: „Počkejte vteřinku."
Šel jsem za ním: „Dave,
prezentuješ to tak, že to vypadá,
že ten Mohammed je pěknej padouch.
Ale není, kámo. Nic jsem neudělal."
A on: „Ale, člověče, to si nikdo myslet nebude."
A hned poté, co odešel,
jde za mnou Bradley Cooper.
Říká: „Chlape, tohle je fakt v prdeli, jak jsi
zruinoval celou party v Ohio."
Říkám: „To já ne."
„Jeden fakt slavný filmař říká, že to tak vypadá."
„Ale ne! To nebyla moje chyba!"
Byla tam taková malá dáma. Byla opravdu malá.
A byla taktilní. Opravdu taktilní.
A celou dobu na mě šahala. „Ahoj, Mo."
„Ahoj." Tohle dělala pořád.
Říkám: „Hele, nešahejte na mě pořád.
Zaprvé je pandemie. A pak, zase tak se neznáme.
A přestaňte na mě šahat."
A pak mi jako zakašlala do obličeje.
Takhle.
A já říkám: „Já mám rád černý humor, ale tohle…
To není vtipný!
To není vtipný, děvko. Není to vtipný."
A pak byla testovaná pozitivně,
tři dny na to.
Já věděl, že je to Izraelka. Věděl jsem to!
Věděl jsem to.
Měli schůzku v Hollywoodu.
Říkali si: „Ti Palestinci se stávají příliš silní.
Zkus mu poslat tohohle malého skromného skřítka
a zabij ho COVIDem."
„Přežil jsem, děvko! Přežil jsem!"
To bylo poprvé, co jsem dostal COVID.
Podruhé,
to mi zase zavolal Dave Chappelle,
a říká:„Chlape, co děláš?"
Říkám: „Uzdravuji se z COVIDu."
A on: „Jedu dělat představení
do Austinu. Joe Rogan jede se mnou.
Bude to jak droga.
- Měl by ses přidat." - „Dave, nevím jestli to minule byl
pro mě fakt úspěch."
A on: „Chlape, to bude jiné.
Budeme se testovat každý den.
Minule to bylo každý 3 dny. Teď se budeme testovat každý den.
Takže ho odchytíme
a zavřeme do skříně.
Budeš v pohodě." A já: „Do prdele, pojďme na to."
Asi po deseti dnech představení
přišel Dave za mnou: „Hele, člověče,
tenhle joint mám od Jay-Z."
A já: „Cože?" A on: „Jo, tenhle joint mám od Jay-Z."
A já: „Jay-Z' je tady?"
„Ne, člověče, Jay-Z má společnost na trávu
a tyhle jointy mi posílá.
Jdeš? Vezmeme tvý auto a vykouříme to spolu."
Říkám si: „Sakra, Dave Chappelle má joint od Jay-Z
a ptá se Mo Amera, jestli chce ten haš kouřit.
Máš zatraceně pravdu, chci kouřit tenhle haš."
Takže jedeme a on zapálí jointa.
A měl jsem to vědět!
Protože si potáhl a pak… takhle.
„Jsi v pořádku, Dave?"
A on: „Jo, jsem v pohodě.
Je mi fajn. Z týhle trávy od Jay-Z máš pocit, že jsi Jaz-Z, jako…
Djeah!"
Vzal jsem jointa, dal si pár tahů. Byl jsem jako,
djeah-hova!
Zakuřte si to.
Smáli jsme se. Byla to dobrá jízda.
A pak jsem vysadil Davea, protože do představení zbývalo 30 minut.
A pak jsem mu začal posílat SMS: „Řekni, kámo,
mám se pro tebe zastavit?
Aha, máš speciálního hosta? Mám přijít později?"
A on mlčel. Říkám si: „To je divný.
Dave, právě jsem tě vysadil. Tohle je fakt divný."
A pak mi kámoši
začali textovat. Neslyšeli o něm už týdny.
Ptali se: „Hele, je Dave v pořádku?"
A já: „Jo, Dave je okay.
Vy ho neznáte. To je můj kámoš.
O čem to mluvíte?"
„Jen se ptáme."
A pak mi poslali odkaz.
Říkám si: „Co je to?"
Tak kliknu a otevřelo se to.
A objevila se zpráva:
„Dave Chappelle je pozitivní na COVID."
Říkám si: „To nemůže být pravda!"
A pak: „Do prdele,
tyhle testy mají vždycky pravdu, ti sráči."
Říkal jsem si: „Jak to věděli dřív než já?
Právě jsem Davea vysadil.
Zavolal jim to dřív, než to řekl mě.
Sakra. To je v prdeli, kámo."
A pak se to pokusil popřít.
Šel jsem za ním.
„Dave, je to v prdeli, ty jsi mě nakazil COVIDem podruhý."
A on na to: „To nemůžeš nijak dokázat, Mo."
A já: „Kámo, ten den, co tě testovali pozitivně, jsem s tebou kouřil jointa.
A chvíli před tím jsi měl pozitivní test."
A on mlčel a pak prostě řekl:
„Je mi líto. Nakazil jsem tě COVIDem, kámo."
A pak dodal: „Kašli na to, aspoň to není AIDS."
A jen tam takhle chodil dokola.
Skončilo to?
Opravdu?
Já už to mám za sebou. Měl jsem to svinstvo dvakrát. Dobře.
Fauci: „Jen sedm lidí na světě
to dostalo dvakrát…"
Hovadina!
Já jsem zvláštní, ale až tak zvláštní ne, Fauci.
Takže končím. Měl jsem to dvakrát.
A jsem očkovaný. Už to mám za sebou.
Už to mám za sebou. Mám vakcínu Phizer.
Tu jsem chtěl.
Každý má svého oblíbence, a já chtěl Pfizera. Chci…
Chtěl jsem, aby tu moji sračku dělal německý vědec, chápeš.
Chtěl jsem chlapa jako: „Yavi, a co Pfizer? Ja!
Věděli jsme, že vyráží z Wu-chanu,
ten COVID. A máme veliký náskok.
Jo! Máme vakcínu! Pfizer!"
A tu já chci. Tu chci…
Co… cože?
Yaza!
„Hm, jo, je to paráda, jo, máme Pfizer."
Vy máte Pfizer? To já mám Pfizer.
Já neberu Johnson & Johnson. Ten já neberu.
A ani nepoužívám jejich normální výrobky.
A to toho dělají pro mé pohodlí tolik, kámo.
Chcete, abych řekl: „A co je v Johnson & Johnson?"
„To nevím, člověče, začali jsme
s trochou hadího jedu
a pak jsme přidali trochu J&J dětskýho pudru na zahuštění.
Trochu J&J dětskýho olejíčku,
abychom to trochu zmírnili.
Pak jsme do toho dali dítě.
Prostě celý zatracený dítě.
A zakončili jsme to trochou divokého krocana, aby to dostalo šmrnc!"
Víš, co myslím?
Kolikrát to chytím?
Žádné výstřely, jen si to přendáme z úst do úst.
Jenom pojďte…
To je tak absurdní.
Stejně absurdní jako vakcíny s přízvukem.
Co je to Moderna?
„Máš dernu, kámo?"
„Dáme ti jednu dávku a pak s tou děvkou vytancuješ."
Víš, co myslím, kámo.
Ach, derna.
Sakra!
Takhle já se cítím.
Jo. Takhle se cítím. Pořád. Do prdele!
Pořád.
Kurva!
A abych byl upřímný, kurva prostě není dost silný slovo.
To není dost silný.
Když budete mluvit jiným jazykem,
uvědomíte si,
uvědomíte si, že angličtina
je jako novorozeně, víte?
Jo. Je to nový jazyk.
Já mluvím arabsky. Arabština je starý jazyk.
Angličtina je jako dítě. Chce dospět
a jednoho dne se stát Arabštinou. A to je prostě…
To je prostě…
Nic, to je v pořádku.
Je to jen dítě. Je to jen dítě.
Chybí tomu hodně hloubky. To prostě není…
není to silný. Jako „Do prdele".
To je nic. Je to jen vykřičník, víte?
V arabštině dokonce i pozdravy
trvají tak dlouho, víte?
Pozdravy jako třeba: „Pokoj s vámi.
A ať je pokoj s vámi.
A milost boží budiž nad tebou.
A ať může být milost boží nad tebou.
A ať je s tebou boží světlo.
Ať se tak stane i vám.
Ať tě to ochrání a celý tvůj rod…"
„Hele, člověče, můžu dostat ty cigarety a vypadnout odtud?"
Je to dlouhý.
Je to dlouhý. V angličtině je to„Hi."
A je to. To je všechno.
Konec.
Co novýho? Dobrý?
To je všechno. Nic víc.
To nic není.
Takže když ti někdo nadává anglicky,
upřímně, pravděpodobně můžeš odejít
a v 99,9% případů
tě to nijak emočně nezatíží.
Fakt. Je to stará hudba, ale dobrá.
„Hej, jdi do prdele!"
„Nepůjdu do prdele."
A mohl bys prostě jen odejít.
„Hej, sám jdi do prdele!"
„Víš co, člověče? Poslední dobou jsem opravdu napjatý,
a asi bych měl jít do prdele."
„Hele, šukáš mámu."
„Mojí mámu ne, ale…
Moje bývalá manželka měla dítě z prvního manželství,
takže jsem vlastně šukal mámu.
A mimochodem, technicky vzato, tvůj otec šukal matku nejvíc ze všech."
„Hele, ty jsi sráč!"
„Víš co, oko samo sebe nevidí.
A já nemůžu vidět, že jsem sráč,
takže díky tobě budu lepší člověk."
A prostě odejdeš.
„Hele! Jsi kunda!"Jo, to beru.
Nevím, proč kunda vždycky označuje slabost.
Kunda je metaforicky i fyzicky velmi silná.
Strašně silná!
To je pravda.
Absolutní pravda.
Je tak silná. Může vydat dítě.
Lidský život.
Kila lidského masa
můžou vylézt z téhle malé, úzké díry. Pop!
A někdy dvě najednou. Pop! Pop!
Můžou být i tři. Pop, pop, pop.
A pak se to regeneruje… takhle.
Skoro. Přesně, jak to bylo. Skoro.
Skoro. Přesně, jak to bylo.
Někdy, když se smějete nebo kašlete, tak se počůráte, ale jinak…
jinak to tam je.
Znovu připraveno.
Mému příteli Chrisovi
prošel dírou z jeho péra ledvinový kámen.
Skoro sakra umřel, jo.
Volal: „Ach bože, co se to se mnou děje?"
Volal: „Někdo mě zastřelil!"
A to mu s péra vyšlo jen zrnko písku.
Ženský: „Pop! Pop!" A jsou zpátky.
Malé zrnko písku…
Ty jsi čůrák, já budu kunda, kdykoliv chceš.
Arabské nadávky.
Jsou opravdu grafické.
Jsou tak grafické, že je ani nepoužívám. Upřímně, já jen…
Jdeme na to, budeme budovat.
Jako Kes Emak, což znamená,
„Šukej kundu tvojí mámy!"
Velmi specifické.
Posuňme se na jinou úroveň.
Kes Emak Eli Nafadek, to znamená…
Dva lidi: „Jo, já vím co to znamená."
Všichni ostatní jsou ve střehu: „Co to znamená?"
To zna… Kes Emak Eli Nafadek, což znamená:
„Šukej tu kundu, ze který jsi vyklouzl!"
Páni!
Astaghfirullah, já vím, to je šílený.
Všichni vědí, jak z toho dítě vypadne.
Je to vizuální nadávka.
Tahle je jedna z mých oblíbených.
Yelabn Tarekhek, což znamená,
což znamená: „K čertu s celou tvojí minulostí."
- „I s mojí prababičkou?" - „Ne, ty hajzle,
od samého počátku věků.
Až do současnosti a všechno mezi tím a i v budoucnu.
Seru na tvý DNA."
Astaghfirullah, to mi fakt nebylo třeba.
To je silný.
Dokonce i západní gestikulace
není tak velký problém. „Do prdele, kámo."
V Anglii je to obrácené znamení míru. Velmi matoucí.
„Hej, do prdele!"
A pak dělá jako: „Ne, to mám z války, jo."
A já: „Drž hubu, jo?"
To není moc pohoda.
My Arabové jsme na jiném stupni.
Jdeme bokem, jdeme BeTizik, takhle.
BeTizik, tak.
BeTizik, takhle.
A malý pop…
BeTizik, takhle.
Malé zakmitání. BeTizik, takhle.
BeTizik, takhle…
To znamená: „Do tvý prdele." To to znamená.
A pokud to není úplně jasný, prostě zvedneš druhou ruku, takhle,
a pak BeTizik, takhle.
A kmitáš.
Kmitáš, v zadku, je to tak!
Cítím, že hodně lidí teď odejde.
- „Hey, Kyle." - „Jo."
„BeTizik, kámo!"
Sakra!
Kámo.
Mexičani, kámo. Miluju Mexičany.
Řeknete: „Když jste vyrostli v Aliefu, nemůžete…"
To nemůžeme. Vy nemůžete.
vyrostli jste uprostřed Mexičanů.
Pořád vypadají, jako když trpí.
„Pojď, kámo, pokecáme."
- „Jsi v pohodě?" - „Jo, je mi fajn, kámo."
„Jseš si jistý?"
Miluji Mexičany. Jsou to odolní, tvrdě pracující lidé.
A co je v prdeli, že nakonec začali vyjednávat o postavení zdi.
Sakra, tohle nikdy v lidských dějinách nefungovalo.
A vy pořád opakujete ty samé hovadiny.
Tak zaprvé, jsou to Mexičani.
Nejkreativnější lidi, které znám.
Tak kreativní, že si Palestinci dělali poznámky.
Když se El Chapo vynořil z toho tunelu na motorce,
volali jsme: „Abdalláhu, pojď se dívat, kámo."
„Hele, on vzal tu motorku do tunelu, kámo?
To musíme zkusit u nás doma. Ya Habibi Ya Allah."
Mexičany nezastavíš, kámo. To nebude fungovat.
Postav zeď a oni postaví zipline dráhu, sakra.
„Připraven, José, jsem připraven.
Strč do mě, ty hajzle. Jedem, jdi šukat svou matku."
Ptáte se: „Dokázal to?"
Nevím, kámo.
Myslím, že mu chyběla trampolína.
Zipline dráha, to je tak zrádné.
Celý úspěch je v načasování, kámo.
Kdybych byl Mexičan a žil v Mexiku,
převrátil bych celý scénář.
To bych udělal.
Řekl bych: „Víš co, kámo?
Postavíme zeď, jo?
Postavíme zeď. Už nepojedeš do Cancùnu, konec prázdin. Co ty na to?
Co ty na to?"
A je to.
Pak budou bílý holky…
Bílý holky budou brečet napříč celou Amerikou.
Budou brečet: „Ach, můj Bože,
Já chtěla jet do Cancùnu na jarní prázdniny.
Proč jsou takoví rasisti? To nechápu.
Teď musím do Puerto Vallarta."
To je taky v Mexiku. „Ach, Bože!"
Miluji Mexičany. Baví mě dělat jejich přízvuk. Je to fakt sranda.
Když je můžeš napodobovat: „Pojď, pokecáme."
Je to sranda. Němce to baví.
„Jo, je to tu krásné."
Chci říct, mám s nima do činění pořád.
Ale Rusové… s Rusama ne.
S nikým, kdo mluví takhle: „Co mi chceš?
Sereš na mě, na celou mojí rodinu? To říkáš?"
A já: „V pohodě, kámo. Nevěřím ti."
Rusák v teplákový soupravě Adidas. V pohodě.
„Co mi chceš? Co kurva blbneš?"
- „Co chceš?" - „Jsem v poho, kámo.
Jsem v pohodě."
Vyhýbám se každému, kdo má ruský přízvuk
a každému, kdo má uši jako květák.
S těma nechci nic mít.
A jestli takhle mluvíš a máš květákové uši zápasníků,
tak s tebou taky ne, kámo.
Tak jsem zjistil, že Khabib Nurmagomedov
byl největší zápasník všech dob.
Všech dob.
Mluvil tak a měl takové uši.
Do prdele, s tebou já nechci nic mít, kámo.
Ty jsi skutečný. A způsob, jakým mluví, je děsivý.
„Myslíš si, že jsi skutečný? Myslíš si, že jsi z ulice?
Já vyrostl v opravdových horách."
Co to znamená, kámo?
Co to znamená?
Co tím myslíš, že jsi tam vyrostl?
Co jsi tam dělal?
A on celý naštvaný: „Jo, aha, chceš se bít?
Vyměním mu ksicht."
„Co je, Bramborová hlavo, kámo? To nemůžeš udělat."
Nedá se s ním mluvit. Ten chlap zápasil s medvědy už jako osmiletý.
Na to se fakt můžete podívat. Zápasil s medvědy
jako osmileté dítě.
Jediní lidé, kteří jsou toho schopní, jsou Dagestánci.
Protože jsou různé úrovně Rusů. Jsou normální Rusové,
pak jsou Čečenci a pak jsou Dagestánci!
To je úplně jiná úroveň, tam se viditelně zápasí s medvědy.
A už od dětství. O čem to sakra mluvíš?
Jeho otec, Bůh požehnej jeho duši, patřil k největším
trenérům všech dob.
A jak k tomu všemu vůbec došlo?
On jako šel za svým tátou: „Tati.
Tati, moc chci být velký šampión.
Tati, prosím tě, trénuj mě, tati."
„Ne, synu, nejsi připraven."
„Jsem připraven. Prosím, prosím."
- „Trénuj mě, tati." - „Dobře.
Jdu pro medvěda. Uvidíme."
Přivedl domů medvěda. A co říkala jeho máma?
„Hele, zlato, co s tím medvědem?"
„Já vím, já vím.
Klídek, medvěde, klídek.
Vedu medvěda. Jo.
Vedu medvěda. Medvěd bude zápasit s Khabibem.
Khabib bude jednoho dne velkým šampionem."
V budoucnu porazí rasistického skřeta.
Zachraňte islám. Alhamdulillah. Tak."
Nezaplétejte se s Rusy.
S Němcema můžu být celý den.
„Ach ano, to je úžasné."
Takhle jsem mluvil na svém vystoupení
a spousta lidí mi psalo „Hej, člověče,
zníš jako ta tlustá housenka ze Života brouka."
A já: „No, to ne." A pak jsem to viděl a říkám si,
„A sakra, zním jako ta tlustá…
Jo. Podívej se na moje křídla. Jsem krásný motýl."
To je jedno.
Být spolu je jako požehnání. Hele, něco vám řeknu.
Upřímně,
jsem fakt naštvaný, co nám udělali. Opravdu.
Ten strach, který vytvořili.
A to jak nás rozdělili.
Je to sakra k vzteku.
„Koho jste volili? Červené nebo modré?"
Co jsem, Bloods nebo Crips? To bylo všude. Jenom to, všude.
Všichni jste zločinci. OK.
Jasně, všichni jste gangsteři. Já jsem s lidmi.
Vždy budu s lidmi. O to mi jde.
Když se prohnal hurikán,
můj soused Scott, vidlák Scott,
ten chlap je nejlepší. Jo. Vždy je připravený.
Takže já nikdy připravený nejsem, protože vím, že on je.
Vždycky říká: „Jo, mám generátory. Sakra, jo, mám generátory.
Sakra, Mohammede. Dostal jsem tě, zlato."
Když jsem přišel, připojil mě, kámo.
Napojil jsem se na jeho dům a natáhl prodlužovačku
přes celou tu slepou ulici a připojil se.
A o tom to je, kámo. Snaží se nás rozdělit, ale skutečnost je,
že Mohammed v Texasu
tráví celé dny s vidlákem Scottem.
Sakra, o čem to mluvíte?
To je pravda, upřímně.
Lidé se snaží s tím zvláštním programem pohnout.
A já v nás věřím.
Ano. Věřím v nás a pak…
a pak cestuji a jdu na letiště
a uvědomím si, jak moc roztříštění ve skutečnosti jsme.
Lidská rasa, to je bída!
Fakt bída.
Všichni žijeme ve svých bublinách.
Nikdo se nestará o nikoho.
Všichni jen… To je vidět na letišti.
Jdete a najednou se člověk před vámi prostě zastaví
a jen kouká nahoru.
„Co je tam nahoře?" „Řeknu ti, co je za tebou, hajzle.
Tisíce lidí!
Snaží se dostat tam, kam mají namířeno.
To se tady sakra děje.
Co máš, k čertu, za problém?
Uhni sakra z cesty, jasný?"
Jestli cestuješ
s příručním zavazadlem bez koleček,
jsi debil, jasný?
Prostě ho máš přes rameno. Děláš pěknej bordel.
Klouže to. „Pardon."
Existují kolečka. Co je to s tebou?
Jestli máš zavazadlo jen se dvěma kolečky,
tak vypadáš takhle: „Ahoj."
Podívej, kolik čtverečních metrů za sebou zabíráš.
Proč to sakra děláš? „Ahoj."
Co to sakra děláš? Existují čtyři kolečka, člověče.
Takhle vypadáš se čtyřmi kolečky.
Jako chytrá, inteligentní lidská bytost.
Můžeš jít tam a zpátky, jak jen chceš.
Můžeš se vyhnout nějakýmu hajzlovi a jít dál.
Máš dítě, můžeš ho na to posadit a jet dál.
A teď, jestli máš čtyři kolečka a používáš jenom dvě,
tak to jsi asi ten největší debil ze všech.
Neumíme ani číst čísla.
Jdeme k nástupní bráně
a oni: „Nástup."
„Nastupuje skupina 1."
„Já jsem 7, můžu jít?"
„A já? Jsem osm, když sedm už může."
„Uhni z cesty, sakra. Co tu děláš?"
Pak jdete do letadla.
A teď přicházejí lidi s taškama bez koleček.
A dostanou je všechny.
Vůbec nemaj tušení, oni jenom…
A pak přijdou debilové s dvěma kolečkama.
Táhnou je za sebou
a zasekávají se o každé druhé sedadlo.
„Pardon. Pardon.
Pardon."
Otoč se, hajzle, a dívej se, kam jdeš.
Používej oči.
Manévruj.
To mě přivádí k šílenství.
Letušky, se vší úctou…
Počkej, než to dopovím, kámo.
To není dobrý.
Vy nikoho nezachráníte, jasně?
Berete svou práci příliš vážně.
Někdo má problém a vy jenom:
„Je zde doktor? Protože
já nevím, co dělat. Prosím, někdo."
Jestli máte malou tašku a je tam přepážka
a vy ji máte na podlaze. Sakra!
„Musíte dát tu tašku
sem." Na nic se vás neptají. „Musíme dát
tu vaši tašku nahoru, ano? Jen než vzlétneme." A pak vám ji dají
okamžitě po vzlétnutí zpátky.
„Hele, když mi to vrátíš
jen co vzlétneme,
tak proč mi to teda nejdřív bereš?"
„Jen pro případ
situace nouzové evakuace." „Počkej, budeme evakuovat letadlo?
V rychlosti asi tak 250 km za hodinu?
O čem to sakra mluvíš?"
„Ne, jen tam musíme dát tu tašku."
„V souladu s FA…"
Vypnuto.
Vypnuto, sakra.
Bože, bezpečnostní hlášení. Ó můj bože.
„Všichni si zapněte pásy.
Protože ty vám zachrání život.
Tyhle pásy.
Z desetikilometrové výšky
k vaší bezprostřední smrti. Jo.
Plovoucí skála ve vesmíru.
A to vás má zachránit? Bezpečnostní pás? Ne.
Jen chtějí mít váš zadek na sedadle
až letadlo spadne.
Nechtějí najímat další firmu, která bude hledat tvůj zadek všude kolem.
To je všechno.
To nechtějí.
Až se to zřítí, chtějí to takhle:
„Adams 3F. Je tady, jo.
„Je ho tu většina, fajn."
To chtějí.
Protože kdyby si fakt mysleli že ti pás zachrání život,
kontrolovali by každýho
jako na horský dráze, ne?
Chodili by: „V pořádku. V pořádku. V pořádku.
V po… Mohl jsi být mrtvý, Ralphe!
Mohl jsi být mrtvý."
Ale to nedělají.
Jenom chodí a: „V pořádku. Dobrý. Dobrý."
Jedna letuška se se mnou začala hádat: „Ne, Mo,
a co když nouzově přistaneme
a nebo budou silný turbulence,
mohl bys vyletět a zlomit si vaz!"
Říkám si, to přesně chci. Chci si zlomit vaz.
Chci být taková svině. Zatímco všichni
křičí o život. To chci.
A zatímco všichni křičí: „Ach, můj bože, zemřeme!",
já už jsem mrtvý. Už můžu jít.
Jednu vlepit tomu hajzlovi s taškou bez koleček.
To přesně chci.
Jo, pamatuju si,
když poklesne tlak v kabině,
tak já první. Seru na děti.
Objeví se kyslíkové masky. Já první, seru na děti.
To nejsou moje pravidla. To jsou vaše.
Letěl jsem z New Yorku do Houstonu. Jo?
Bydlím tady, ale letěl jsem z New Yorku do Houstonu
a tam není na dohled jediná vodní plocha.
Ale všechny nás informovali o záchranných vestách.
Oblékneš si tu věc a
zapneš to vepředu.
A pak zatáhneš za provázek… takhle.
A ono se to nafoukne.
Ale když se to nenafoukne, nepropadej panice!
Tady je brčko.
Prý stačí jen jeden nádech.
Jeden kouzelný nádech.
Díky nim to vypadá tak snadno. Prostě…
„Jste v pořádku, všichni jste v pořádku."
Ty děvko, zkoušela už jsi někdy v životě
něco nafouknout?
Připravoval jsem oslavu pro synovce.
Málem jsem umřel při nafukování bazénu.
Chceš mi říct, že uprostřed nouzového přistání budeme…
Mrtvej.
Nebojte se, má to druhou a třetí ochrannou vrstvu, jasný?
Bliká tu malé světýlko.
Ani to není světýlko. Je to reflexní světýlko
velikosti desetníku, do prdele.
Velikosti desetníku. A píšťalka.
V rozlehlých, širých, reflexních oceánech Země,
takhle najdeme tvůj zadek.
Já jsem tady.
Nenašli jste malajské letadlo.
Celé velké letadlo, kurva.
A najdete můj plovoucí zadek?
Tady jsem.
Jen jste udali přesnou polohu všem predátorům z oceánu.
Jsi mrtvý. BeTizik , říkám ti.
Do prdele!
Poprvé, poprvé v životě jsem se tak cítil.
Uprchlík, co přišel do Ameriky, Teď jsem samozřejmě americký občan.
Ale víte, poprvé,
všichni ti, co si v Kalifornii dělali srandu z Texasu,
přímo uprostřed pandemie,
„Ach, musíme jet do Texasu." Jo?
Vy sem musíte jet? Poprvé jsem si v duchu říkal:
„Vrať se odkuď jsi přišel, zkurvy synu.
Zkurvíš náš trh nemovitostí.
Vrať se domů." Tak jsem to viděl.
Tak jsem to cítil.
Říkal jsem si: „Chápu, proč to dělají." To mi dělalo dobře. Cítil jsem se lépe.
Jsem AraboAmeričan. To jsem.
Já to neudělal. Jo.
Palestinec-AraboAmeričan. To je…
Poslouchejte.
Díky.
Dobře, začněme tuhle party. Pojďme na to.
Věci se mají tak: Nedělám to pro potlesk.
Dělám to, jen abych vám řekl, jak sami sebe identifikovat.
Jsem AraboAmeričan. Tak to tady v Americe funguje.
Když nejste bílí,
máte něco před Američanem.
Jenom ne, když kupuji zbraň. Jedině tehdy ne.
Když kupuješ zbraň v Texasu, první otázka je:
„Jsi hispánec?"
To je strašně rasistický. „Ne."
Další: „Jsi AfroAmeričan?" „Ne."
A pak, žádný AraboAmeričan.
A já: „Víš co? Dneska jsem bílý jako kurva.
Dej mi tu dvojitou hlaveň, brokovnici ráže 12, zlato."
Ale jinak
jsem vždycky AraboAmeričan.
V Americe nejsi bílý, tak máš něco před Američanem.
Tak to funguje.
Tak to prostě je. Jo.
Kromě když jsi bílý. To jsi prostě bílý.
Všichni ostatní mají něco před Američanem.
Dokonce i rodilí. Rodilí jsou rodilí.
Rodilí Američani. Musíme se identifikovat
jako „Rodilí Američani".
Většina z mých přátel AfroAmeričanů nikdy nebyli v Africe.
Nevadí, stejně jsou to AfroAmeričané.
Mexičtí Američané, Asijští Američané, a tak dál a tak dál.
Pokud nejsi bílý.
Pokud jsi bílý, tak jsi vyrašil z kukuřičných polí v Ohiu.
A pak se rozprostřel po této velké zemi.
Ale na den svatého Paddyho si říkáš:
„A sakra, můj pradědeček byl ze čtvrtiny Ir."
Ale já jsem AraboAmeričan. A řeknu vám,
jako AraboAmeričanovi
mi připadá opravdu fascinující vidět naši kulturu
šířit se celým Západem.
Opravdu fascinující. Že jo?
Je to zatraceně pohoda.
Například když neznáš vodní dýmku,
jsi kulturní ignorant.
Když nevíš, co je vodní dýmka:
„Ty nevíš, co je vodní dýmka, Denisi? Kde to žiješ? "
„Je to jako gong, ale není. Je to jako …
zdobený a má to
všechny možný příchutě tabáku. A pak
jde z toho hadice. A ty jen…
vyfukuješ. Může to mít i dvě hadice.
A můžeme brrr spolu, Denisi. Ó můj bože."
A pak to viděli bílí lidé. Což je úžasné.
Musíš toho nechat. Destilovali to přes baterii
a dali na to náplň
s nějakou tajemnou tekutinou, kterou nikdo nezkoumá.
Všichni jen chodí okolo jako…
„Je to naprosto zdravé."
Kámo, nikdy jsem neviděl vycházet tolik kouře z vodní dýmky.
Z tak malého přístroje!
Přispíváte ke klimatickým změnám.
Co se to tu sakra děje?
„Ne, je to zdravý."
To nemůže být, brácho. Je to nějaká baterie
připojená ke kovu. Určitě jsi v prdeli.
Prosím, přestaň s tím."
To bylo první oznámení veřejných orgánů.
Druhé oznámení veřejných orgánů
je něco, co se Redd Fox vlastně zkusil rozšířit po Americe
začátkem sedmdesátých let.
A řekl bych, že většina muslimů žijících na Západě
se diví, proč
si nikdo nemyje zadek. Prostě to řeknu.
Je to fakt divný.
Prosím, myjte si zadek.
Je fakt divný, že bidety nejsou norma, chápete?
Proč je toaletní papír první a jediná možnost?
Tak je to. Listy, toaletní papír,
dětské ubrousky a voda.
Proč? Proč to děláte?
To je jasné. Všichni lížou zadky.
Nikdo si nemyje zadek. To je šílený.
Je to šílený.
Kdybyste na sobě měli hovno:
„Ach můj bože, mám na sobě hovno." Hned byste to smyli.
„Uf, teď je to v pořádku.
Dostal jsem to hovno ze sebe."
Ale když jdete ze záchodu: „Jsem v pořádku." A prostě jdete.
Přijel mě navštívit můj bratranec z domova.
A říká: „Hele, chci zkusit pětihvězdičkový hotel." A já: „Kámo,
jasně, užij si to."
A on to udělal. Říkám: „Hele, chlape, vyzvednu tě
zítra v poledne v obchoďáku." A on: „Tak jo."
A příští den jsem ho vyzvednul
a koukám na něj. Vypadal fakt naštvaně.
Říkám: „Co se děje, kámo?"
A on tak. Říkám: „Co se děje?"
A on: Allah Yoqrifhem.
Allah Yoqrifhem.
„Hele, nemůžeš křičet ‚Alláh‘ uprostřed obchoďáku!
Co to děláš?
Klídek.
V čem je problém?" A on: „Nemají bidety.
Nemají bidety. Pětihvězdičkový hotel!
Ne jedna, ne dvě, ne tři, ne čtyři hvězdičky.
Pět hvězdiček! A nemají bidety.
Pokaždé, když jdu na záchod, musím se osprchovat.
Dneska jsem si dal pět sprch, Mo."
„Tak to mám větší obavy o tvoje trávení, kámo.
Pět sraček před polednem. Co děláš?
Přestaň jíst lívance z IHOPu, jo?"
Přišel ke mně můj přítel Nick.
Po mém prvním Netflixu jsem vyměnil všechny své záchody.
Za ty japonské záchody.
A můj přítel Nick jde na záchod.
Hned je zpátky. „Hele, Mo,
proč má tvůj záchod dálkové ovládání?"
Říkám: „Protože to má vestavěný bidet a fén."
A on: „Co to je bidet?"
Říkám: „Ty nevíš, co je to bidet?" A on: „Ne."
Říkám: „Ach, můj Bože, zklamal jsem tě."
A já…
A já jako: „Bidet je,
když jdeš kakat,
nastříká ti to vodu na zadek a umyje ti ho."
Jeho odpověď byla: „Neznám."
Řekl: „Neznám."
A já: „Nicku, to ty jsi 'neznámá' v této rovnici, kámo.
Jdi tam a umyj si zadek."
Zůstal tam asi 20 minut, člověče.
Vyšel ven, jako by ho pokřtili. Byl jako…
Měl pevný krok. Nové sebevědomí, které jsem u něho nikdy předtím neviděl.
Druhé veřejné oznámení.
To třetí
začíná otázkou.
Představte si, že je období druhé světové války. Jo.
Velmi důležité. Představte si, jsme v Americe za druhé světové války.
A já chodím po Státech a říkám: „Hele,
chcete zkusit trochu sushi?"
A oni: „Co je to sushi?" A vy:
„Sushi je japonský jídlo."
Řekli by: „Japonci!
Dej to zatracený japonský jídlo pryč!"
To by asi řekli.
A teď si představte, že je 12. září
2001.
Chodím po Státech a říkám: „Hele,
chcete zkusit trochu hummusu?"
A oni: „Co je to hummus?"
A já: „Hummus je fakt arabský jídlo."
Řekli by: „Arabové!
Dej to zatracený písek-nigga- -Al-Káida-jídlo pryč!"
To by asi řekli.
Je velmi důležité vysvětlit,
jak správně říkat „humus". Je to „h". Je to „ha". Jasný?
Židi, to není „chumus". Jasný?
Není to chumus.
„Ch" je v naší abecedě jiné písmeno, jasný?
V našem jazyce je „ch" úplně jiné písmeno.
Ve vašem jazyce nemáte „ch“. Takže to evidentně není vaše.
Sakra zpátky, je to náš hummus.
Zpátky.
Je to, co to je. OK?
A teď je hummus všude.
„Já chci hummus."
Hummus, všude nějaký posraný hummus.
I zatracený kavárny mají hummus.
Seven Elevens prodává hummus.
Každá benzínka. Hummus, hummus.
Byl jsem v letadle a přijde letuška:
„Přejete si malé občerstvení?"
Koukám na to. „Co to sakra je?"
A ona: „To je humus." Říkám: „Ne, není."
Je to v malé krabičce na džus.
Utrhneš růžek a je tam takový malý bramborový chips.
A pak to vymačkáš.
Metaforicky by se dalo říct, že serou na celý můj rod.
„Ser na své dějiny." Tak to cítím.
Tak to cítím.
„Seru na tvoji babičku
s tím zasraným hummusem, co z toho leze."
To není hummus.
Byl jsem v Trader Joe's a tam mají takové vzorky.
„Hele, chtěl bys zkusit trochu čokoládového hummusu?"
Říkám si: „Cože sakra? To je čokoládový hummus!"
A pak jsem sebou seknul. Prostě jsem omdlel.
Musíme si o tom někdy promluvit.
Šel jsem do jihoafrické
skvělé nóbl restaurace, když jsme filmovali v Atlantě.
A přijde číšník a říká: „Hele, kámo,
máme hummus z červených fazolí."
A já: „Co jsi to sakra řekl?"
A on: „Máme hummus z červených fazolí."
A já: „Kámo, je v tom cirzna?"
Říká: „Ne, kámo, je to hummus z červených fazolí."
Říkám: „Ty debile, hummus znamená cizrna!"
„Tohle jsou smažené fazole."
Frijoles refritos, člověče.
„To teď jako nabízíš mexické jídlo?
Jako hummus? Dej ty sračky pryč!"
Hummus je strašně jednoduchý.
Jsou to čtyři ingredience, někdy pět. To je vše.
Vezmete cizrnu, tahinu,
citronovou šťávu, sůl, někdy česnek.
Vytáhnete kuchyňský robot.
Takový vědecký experiment.
Dejte tam všechno…
Ne, to nestačí. Trochu víc tahiny.
A pak: Ne, ne, trochu víc citrónu.
Do prdele, je tam moc citrónu. Víc cizrny, víc tahiny.
Do prdele, teď je tam moc tahiny.
Trochu víc citronu.
Sakra, moc citrónu. Chce to sůl.
Cizrnu a tahinu.
A pak: Sakra, víc tahiny.
A pak: No, to je perfektní.
A teď tu máte 10 kilo hummusu.
Hele,
to je fakt důležitý.
Vyndáš ten hummus a dáš ho do mísy.
Jo. Dáš hummus do mísy!
Ne na plochý talíř.
Nikdo neví, jak si nabírat
z plochýho talíře, kámo.
Všude děláš takové závodní tratě.
Hummus začne padat po stranách.
Totální chaos.
Potřebuješ mísu, ta tě od takové situace zachrání. OK.
To není všechno. Máš tu mísu hummusu
a uprostřed uděláš kráter.
Dáš čerstvou cizrnu přímo doprostřed, kvůli textuře.
A pak vezmeš olivový olej. Ne ty jasně žluté sračky.
Tmavě zelený olivový olej.
„A co s ním mám udělat?
Jen pár kapek? Na ozdobu?"
Ne, šílenče. Otoč tu láhev
a drž ji. Jasný?
Raz, dva, tři, čtyři.
Když myslíš, že je to moc, tak to pořád nestačí. Pokračuj.
OK.
Já dávám na konec trochu citrónové šťávy.
A někdo na to nakrájí jalapenos.
A takhle to s tím všude posypu.
A teď, když ti to nabídnu,
ten mimořádně autentický palestinský hummus,
a ty si vezmeš mrkev,
tak tě vyrazím, jasný?
„Jen to zkusím. Hlídám si sacharidy.“
To není pro tebe, jdi. Sakra zmiz!
Potřebuješ pár čerstvých, horkých,
čerstvých, horkých, napařených pita chlebů.
Utrhneš malý kousek
a dáš to k sobě. A ono to drží, protože je to napařené.
Vytvoříš dokonalý kužel
a nabíráš. Takhle…
Nabíráš směrem k sobě.
Ne od sebe!
„Chtěl bych to ochutnat tady z druhé strany."
Sakra, ten hummus je ze všech stran stejný, jasný?
Nikdo nechce tvoje smradlavý prsty ze zadku ve svým hummusu, jasný?
„Ale já chci ochutnat z týhle strany."
Víš co? Já uprostřed hummusu postavím zeď.
Postavím zeď, přímo tady.
Jasně. Na týhle straně je hummus.
A na týhle straně je hummus.
Zvolil jsem řešení jedné mísy.
Ale ty jí nechceš sdílet. Takže BeTizik, to ti říkám.
Moc děkuji, Houstone. Miluji vás.
Díky moc.
Lidi, mám vás rád. Sedněte si.
Jak krásná chvíle. Jak krásné setkání.
Já tohle všechno beru strašně vážně.
Řeknu vám, proč
je to všechno pro mě tak důležitý.
Získat občanství mi trvalo 20 let.
Mluvím o tom v mém prvním vystoupení.
Jsem Palestinec
a bylo to poprvé, co se mi povedlo vrátit do Palestiny.
Protože se tam nesmíš vrátit.
Nesmím se vrátit zpátky, i když
se tam narodila moje máma. A moje prababička.
Moje babička, moje prababička…
Máme tam tisíciletou minulost.
Ale nemůžeš tam jet,
dokud nedostaneš americký pas. A pořád je to těžký,
i když se tam dostaneš, víš.
Dostaneš se tam poprvé, a hned:
„Odkud jsi?"
„Sakra, odkud jsi ty?"
A ona na to: „Z Uzbekistánu."
Je to těžké.
Je to těžká věc.
Člověk pořád přemýšlí o návratu domů.
Tvoje máma o tom mluví.
Máš tam doma rodinu a chceš se za nima podívat.
Nechápejte mě špatně
když říkám „tam doma". Tady je to taky můj domov.
Tady mám svůj dům.
Můj otec je tu pohřbený.
Chápete?
A tak jsme jeli.
Poprvé jsem jel do Burinu,
malé vesničky poblíž Nablusu,
odkud je moje rodina.
Bylo to krásné. Viděl jsem své tety.
Úžasné hostiny.
Tohle se sem nedostalo náhodou.
Trochu domácí kuchyně, víte.
Sedím tam s tetama a dívám se do krajiny,
přemýšlím o svých předcích, myslím na svého otce,
přemýšlím o své minulosti.
Říkám si: „Musím jít do domu svých prarodičů,
co už tu s námi nejsou.
Musím jít do domu svých prarodičů.
Musím vidět, kde se máma narodila.
Musím, prosím, vezměte mě tam."
Tak mě tam vzali. A já tam sedím a samozřejmě
mi tečou slzy štěstí.
Tolik se toho děje.
A šli jsme na střechu. Rozhlížím se kolem.
Jako bych všechno nasával spolu se vzduchem. Říkám si: „Aha."
A koukám na tu zeď.
Všude ty zdi. To je tak smutné. Ale víte,
je to tak smutný. A já doufám, že se nám to sakra podaří někdy překonat.
A dívám se na vesnici. Soustředím se na tu vesnici.
A vidím tu mešitu uprostřed vesnice.
A podívám se na bratrance:
„Jak dlouho už je tady ta mešita?"
„Stovky let. Už je to tu nějakou chvíli, kámo."
A já: „Musím se tam jít pomodlit.
Musím se tam jít pomodlit. Určitě
se tam modlil můj táta. I děda.
A praděda. Musím se tam pomodlit."
A on: „Tak jdeme."
Tak jsme šli. A modlil jsem se tam. Meditoval jsem.
Říkal jsem si: „Páni, to je krása, tohle zažít. To je úžasné."
A pak přišlo asi pět chlapů.
Koukli na hodiny a řekli: „Hele, člověče,
teď je čas na Maghrib modlitby." A já: „Cože?"
Řekl: „Jo, jdi a svolej k modlitbě."
Říkám: „Kámo, nepřišel jsem svolávat k modlitbě. Jen jsem prostě tady."
A oni: „Ale máš vousy." A já: „A ty ne, kámo,
Jsem tlustý. Nemusí všichni vidět mojí dvojitou bradu!"
A oni: „Musíš jít svolávat k modlitbě.
Nastal čas a ty musíš jít svolat k modlitbě."
„Kámo, já nebudu volat k modlitbě."
A oni: „Musíš svolat k modlitbě.
Neznáš volání k modlitbě?"
A já: „Jo, jasně že znám."
A musel jsem jít a mluvit do toho mikrofonu.
Do maličkého mikrofonu.
Na celou vesnici, kámo.
Před tisíci lidma,
ale to je strašný stres, kámo. Bojíš se, že uděláš chybu."
V takové situaci to má náboženské důsledky.
A oni pořád: „Musíš."
A já: „OK, udělám to!"
A šel jsem
a říkám: „Bratranče, zůstaň se mnou, je to stres.
Hlídej, ať to nezkazím."
A svolával jsem k motlitbě.
Na celou vesnici.
Překonal jsem se. Můj bože, bylo to úžasné.
„Ta věc snad byla napsaná pro mě!
Nemůže tomu uvěřit."
A zrovna když o tom tak přemýšlím,
nějaký muž vrazí do mešity.
„Kdo svolával k modlitbě?" A všichni mě práskli.
„To on. Tenhle chlap svolával k motlitbě."
„To on svolával."
A já: „S váma teda končím, chlapi.
To vy jste mě k tomu donutili!"
On: „Proč jsi to udělal?"
„Teď ti to říkám, donutili mě k tomu."
On říká: „Ale udělal jsi to o deset minut dřív, kámo.
Udělal jsi to o deset minut dřív."
Říkám: „Podle těch hodin, člověče. Říkali, že je čas."
„Ty hodiny jdou o deset minut napřed."
A já: „To jsem nevěděl.
Jsou digitální. Stačí zmačknout knoflík
a všechno bude vyřešený, víš?
Chceš, abych to udělal?"
A on: „Počkej, počkej.
Žiju v týhle vesnici celý život.
Znám tu každýho.
Kdo jsi? Nikdy jsem tě neviděl.
Kdo byl tvůj otec?"
Řekl jsem, kdo je můj otec.
A on: „Ach, můj bože."
„Tvůj otec je Mustafa?"
A já: „Jo, můj otec je Mustafa."
On říká: „Víš, kdo instaloval zvukový systém v této mešitě?
Tvůj otec."
Byla to jedna z nejkrásnějších věcí,
co se mi v životě přihodila.
Musel jsem vám to vyprávět.
Prostě proto, že jsem Palestinec
a jsem nucen žít tam, kde jsem,
není to, co to je. Houston
je město, které mě vychovalo.
A teď mě platí Netflix.
Všechny vás miluju!
Děkuju mockrát, Houstone, Miluju vás, lidi.
VĚNOVÁNO MUSTAFOVI AMEROVI 1938-1995
16. září 2021
byl Mohammed Mo Amer oceněn za svoji práci,
která nadále inspiruje, povzbuzuje a samozřejmě
rozesmává lidi, a přitom poskytuje
zvláště unikátní a cennou podporu
AraboAmerickým i jiným umělcům
z nedostatečně zastoupených menšin.
A proto já…
A proto já, Sylvester Turner,
starosta města Houston,
hrdě prohlašuji dnešní den,
16. září 2021,
Dnem Mohammeda Mo Amera ve městě Houston.
České titulky: Radka Labric