Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
WHITE OAK MUSIC HALL
Mine damer og herrer.
Man kan mærke spændingen.
Så er det nu, Houston, Texas!
Lad os se at komme i gang.
Dwayne Johnson her.
Også kendt som "The Rock".
Eller "La Roca" på spansk.
Også kendt som verdens mest sexede stodder.
Men pyt med det. Nu handler det om,
at I er kommet for at se en mand,
som kommer fra et sted, som mange af jer kender.
Alief-området. Ja.
"The Swat", som vi kalder det.
Mange fantastiske mennesker kommer derfra.
Lizzo, Beyoncé, Travis Scott.
Og en anden person, som I ikke vidste
også kommer fra The Swat.
Folkets helt egen champ, The Rock.
Godt nok kun i dagens anledning…
I morgen er jeg fra et andet sted.
Formentlig Hawaii. Hør her.
Nu handler det om,
at jeg skal præsentere ham,
I er kommet for at se.
Godtfolk i Houston, giv en varm Houston-velkomst
til dagens mand.
Folkets anden champ. Min makker. Jeres makker.
Mo Amer.
Hvad så, Houston?
Okay, okay.
Sæt jer ned. Sæt jer ned.
Vi gjorde det! Vi gjorde det.
Vi gjorde det, folkens.
Det er fantastisk.
Vi er samlet her. Efter de seneste 19 måneder
kan vi endelig være sammen.
Som performer
troede jeg, at det var slut.
Men her står vi. Det var anden gang
i karrieren, at jeg troede, det ville være slut.
Første gang…
…var efter den 11. september.
Jeg hedder Mohammed. Det så ikke alt for godt ud for mig.
Min egen familie vendte sig imod mig.
Min egen bror så mig i øjnene og sagde: "Din karriere er slut."
Hvordan kunne han dog sige sådan?
Jeg har altid villet være komiker.
Han sagde: "Se, hvad de siger i tv."
"Ingen vil se en Mohammed optræde med comedy."
"Din karriere er slut."
Jeg sagde: "Omar, du er selv pilot!"
Nu laver jeg film med The Rock. Tag den, mand.
Men er det overstået?
Er pandemien overstået?
Var det overhovedet virkelighed?
Er det overstået?
Jeg mener det. Er det?
Jeg balancer hele tiden mellem latter og græd.
Skete det virkelig?
Ved I, hvad der er virkeligt? Skilsmisse.
Skilsmisse er absurd virkeligt.
Skilsmisse er utrolig virkeligt.
Jeg blev skilt under pandemien.
Det skete. Hvad kan man gøre?
Vi var begge… Én fyr jubler.
Jeg er ikke den type komiker, der siger:
"Fuck den møgso."
Det fungerede bare ikke.
Og det er fint.
Når man er gift i lang tid, vænner man sig til visse ting.
Jeg lå og sov en nat
og slog så en kæmpe skid.
Jeg pruttede så vildt, at jeg vågnede og skammede mig.
Sådan her…
Jeg vendte mig om og undskyldte.
Men der lå ikke nogen.
Så jeg vendte mig igen og græd.
Jeg skrev det straks ned. "Det var alt for sjovt."
Er det virkeligt? Og var det?
Er det virkeligt?
Jeg ved det ikke.
Fuck!
Sådan har jeg det
hele tiden.
Pandemien…
Mediernes adfærd
føles utilgivelig.
Det gør den virkelig.
"Panik!"
"Den kommer!" "Hvad?" "Det ved jeg ikke." "Den kommer!"
"Tre personer er smittet."
"Den kommer!" "Hvad?"
"Noget fra en flagermus."
"Kommer der flagermus?" "Nej, noget fra flagermus."
"Man kan ikke se det med det blotte øje."
"Men det kommer."
"Alle skal dø."
"Vær ikke bange."
"Hvad mener I? Jeg er bange."
"Bare rolig. Bare brug Chlorox."
"Det skal nok gå."
"Skaf en masse Chlorox."
"Men brug ikke Chlorox,
før du har brugt Chlorox på din Chlorox."
"Så kan du bruge Chlorox."
"Når I modtager pakker,
så tag bad med dem."
Vi opførte os som idioter.
"Der er kommet noget fra Amazon."
"Det er fint. Bare luft ud."
"Tag mundbind på." "Hvor mange?"
Det ændrede sig hele tiden.
Fauci sagde: "Tag ét mundbind på."
"Det er lig med 33% beskyttelse."
"To mundbind er lig med 66% beskyttelse."
"Tre mundbind er lig med 97% beskyttelse."
"En plastikpose får dig op på 100%."
"Bare begå selvmord. Kvæl dig selv."
"Åh nej, endnu en er død af COVID!"
"Nej."
"Han begik selvmord med en plastikpose."
"Bliv hjemme."
"I hvor lang tid?" "Aner det ikke."
"I et par månedser."
"Hvor mange månedser?" "Bare månedser."
"Det skal være månedser."
"Hvor mange månedser?" "Aner det ikke."
"I bør vide det." "Det ved vi godt."
"Men vi ved det ikke."
"Bare bliv hjemme i nogle månedser."
"Jeg skal arbejde." "Fuck dit arbejde!"
"Fuck dit arbejde."
"Hvad skal det sige?"
"Skal jeg ikke betale husleje?" "Rolig nu…"
"Det er kapitalisme. Ro på."
"Du skal stadig betale husleje."
"Så skal jeg også arbejde. Bare send nogle penge."
"Bare send penge." "Er du høj, eller hvad?"
"Vi kan ikke sende penge til dig."
"Det kan vi ikke."
"Hvorfor stammer du?"
"Bare send nogle penge." "Vi har ikke nogen penge."
"Hvad taler du om?"
"Sådan fungerer det ikke."
"Pengene bliver fordelt
i forskellige spande. Understøttelse,
Medicare, Mediciad. Der er mange spande."
"I har vel lagt lidt til side."
"Det er I da nødt til."
"Det hele sejler jo."
"Det sejler helt ad helvede til."
"Alting ramler på én gang."
"Send dog nogle skide penge."
"Jeg må tilstå, at vi er på spanden."
"Hvad skal det sige? I er regeringen."
"Det ved vi godt."
"Vi har gæld."
"Vi har gæld…"
"Masser af gæld."
"Hvor meget?" "Vi er bare i minus, okay."
"Jeg ved godt, hvad gæld betyder."
"Hvor meget i minus?" "Rigtig meget i minus."
"Rigtig meget. Virkelig meget i minus."
"Spyt ud. Hvor meget?"
"Tyve billioner dollar."
"Tyve billioner dollar?"
"Hvem har ansvar for checkhæftet?"
"MC Hammer? Hvem er ansvarlig for alt det her?"
"Hvordan får man et minus på 20 billioner dollar?"
"Det er virkelig dyrt at slå brune mennesker ihjel."
"Åh…"
"Det er helt vildt dyrt."
"Utrolig dyrt."
"Så vi kan ikke sende penge til dig."
"Når man har overtræk, løber der gebyrer på."
"Vi kan ikke sende noget ud af ingenting."
"Hvad siger du, Kyle?"
"Krakker aktiemarkedet?"
"Shit, Kyle. Tænd printeren."
"Tænd printeren, for helvede."
"Tryk tre billioner dollar."
"Og kanalisér dem ind i det Ponzi-fidus, som vi kalder aktiemarkedet."
Aktiemarkedet er en direkte afspejling
af alle amerikanske hjerter.
Hvis pilen peger nedad,
peger alle amerikaneres hjerter og sjæle også nedad.
"Se, det virker. Pilen peger opad!"
"Amerikanerne er glade igen."
"Det er en sand himmelflugt!"
"Hvordan pokker kan det være en himmelflugt?"
"Alle sidder jo bare derhjemme."
"Hvordan…"
"Hvordan?"
"Hvordan kan pilen pege opad?"
"Jeg troede, det handlede om indtægtsstrømme
og kvartalsregnskaber. Ingen arbejder jo."
Jeg får varer fra Amazon.
Alle bestiller varer på nettet.
Fuck dig, Jeff Bezos,
og mange tak, Jeff Bezos, på samme tid.
"Hvordan kan det hele stadig stige?"
"Jeg troede, det handlede om indtjening. Alle er hjemme."
"Hold så din kæft!"
"Kan du ikke bare holde kæft
og glæde dig over, at pilen peger opad?"
"Nej. Vi har brug for penge."
"Her har du $1200. Og ti så stille."
"Hold din fede kæft."
"Tak. Det er nok til en uge. Det var pænt af jer."
"I distraherer mig."
"Hvordan kan pilen pege opad?"
"Der er rekordmange hjemløse."
"Rumvæsner findes. Tyg lidt på dén."
"Hvad?"
"Har I talt med dem?" "Masser af gange. Det er helt sygt."
"Se nu bare på pilen." "Nej, der er så mange arbejdsløse."
"50 millioner arbejdsløse."
"Hvordan kan pilen pege opad?"
"Jada var Will Smith utro. Tyg på dén."
"Hvad?"
"Hvorfor, Jada?"
"Hvad skete der?"
"Det var en indviklet affære. Aner det ikke."
"Kig nu bare på pilen."
"Kig nu på pilen."
"Lad være med at distrahere mig."
"Hvordan kan pilen pege opad?"
"Jeg har et tip til dig."
"Kryptovaluta."
"Hvad fanden er kryptovaluta?"
"Der sidder nogle små mænd inde i en computer,
og de graver løs
efter digitale mønter."
"Man flytter de ægte falske penge
over til
de mere ægte falske penge."
"Og når du så
har flere ægte falske penge, flytter du dem igen,
og så videre."
"Det er forvirrende."
"Jeg har endnu et tip til dig. NFT'er."
"Hvad fanden er en NFT?"
"Det er en blockchain af ejerskab."
"Jeg tager en pose over hovedet."
"Fuck det her."
Er det virkeligt?
COVID findes.
Jeg har haft det. Dave Chapelle gav mig COVID.
I hvert fald anden gang.
Første gang ringede han i starten af pandemien.
"Hvad laver du, Mo?"
"Har du ikke set nyheder?"
"Jeg sidder derhjemme."
"Alle sidder derhjemme. Har du ikke fulgt med?"
Han sagde: "De må ikke knække os."
"Vi er allerede knækket."
"Hele landet er knækket."
"Det er derfor, jeg ringer."
"Jeg skal optræde ude på en majsmark i Ohio."
Jeg sagde: "Jeg ved ikke rigtig, mand."
Han sagde: "Vent lidt."
"Alle bliver testet hver tredje dag."
"Det bliver helt sikkert."
"Men ingen garantier."
"Vi gør vores bedste."
"Har I maskiner til at teste med?"
"Pandemien er først lige begyndt?"
"Hvordan har du fået fat på dem?"
"Jeg er Dave Chapelle, nigga."
"Du siger noget…"
"God pointe."
Så jeg tog til Ohio.
Det var nogle fantastiske shows.
Vi var i gang i fire måneder.
Vi var næsten færdige,
men så stoppede smitten os.
Han lavede en dokumentar om det.
En fremragende dokumentar.
Jeg så den i Radio City Music Hall.
Det var første gang, jeg så den.
Da jeg så den, tænkte jeg: "Vent."
"Slutningen får det til at se ud,
som om det var mig, der ødelagde det hele."
"Jeg fik COVID, og så lukkede alt ned."
"Fordi jeg var en kælling."
"Stop en halv."
Jeg gik hen til Dave.
"Redigeringen får det til at se ud,
som om Mohammed er skurken."
"Det passer ikke, makker."
"Det vil ingen da tænke."
Da han var gået,
kom Bradley Cooper.
Han sagde: "Det var da noget lort,
at du ødelagde det hele i Ohio."
"Det var ikke mig."
"En prisbelønnet instruktør siger, det ser sådan ud."
"Åh nej!" Det var ikke min skyld.
Der var en lillebitte dame.
Hun var en rigtig pilfinger.
Hun rørte ved mig hele tiden. "Hej, Mo."
"Hej." Sådan var det hele tiden.
"Du skal ikke røre ved mig."
"Der er altså en pandemi i gang. Så godt kender jeg dig ikke."
"Lad mig være."
Og så lod hun, som om hun hostede mig i hovedet.
Sådan her.
Jeg sagde: "Jeg elsker sort humor,
men det der er ikke sjovt!"
"Det er sgu ikke sjovt!"
Og så blev hun testet positiv
tre dage senere.
"Jeg vidste, at hun var israeler."
Jeg vidste det.
De holdt møde i Hollywood.
"Ham palæstinenseren har fået for meget magt."
"Send en beskeden lille trold af sted
for at slå ham ihjel med COVID."
"Jeg overlevede, bitch!"
Det var første gang, jeg fik COVID.
Anden gang
ringede Dave Chapelle igen.
"Hvad laver du?"
"Kommer mig efter COVID."
"Jeg skal optræde
i Austin sammen med Joe Rogan."
"Det bliver fedt."
"Dave, jeg synes ikke, at det gik så godt
for mig sidste gang."
"Det sker ikke igen."
"Vi bliver testet hver dag."
"Sidst var det kun hver tredje dag."
"Vi fanger hende koen
og gemmer hende væk."
"Det bliver fedt." "Lad os gøre det."
Da vi havde optrådt i ti dage,
kom Dave hen til mig. "Hør her."
"Jeg fik en joint af Jay-Z."
"Hvad?" "Jeg fik en joint af Jay-Z."
"Er Jay-Z her?"
"Nej, jay-Z har et hashfirma,
og har sendt nogle joints."
"Lad os hente din bil og ryge den sammen."
"Shit, Dave Chapelle har fået en joint af Jay-Z,
og han vil ryge den med mig."
"Den skal da ryges i smadder."
Vi kørte af sted, og han tændte jointen.
Det var min fejl.
Han tog et hiv, og så gjorde han sådan her.
"Er du okay, Dave?"
"Ja, ja. Jeg har det fint."
"Men Jay-Z's hash får mig til at lave Jay-Z-imitationer."
Jeg tog jointen og tog et par hiv.
"Je-hova"!
Jeg røg.
Vi lo. Det var en fed tur.
Jeg satte Dave af
Jeg skrev til ham.
"Skal jeg hente dig?"
"Skal jeg komme forbi senere?"
Ikke et ord. "Det var underligt."
"Jeg har jo lige sat dig af."
Så skrev vennerne.
De havde ikke hørt fra ham i ugevis.
"Er Dave okay?"
"Ja, Dave er okay."
"Han er min ven."
"Hvad taler I om?"
"Vi hygger."
Så sendte de et link.
"Hvad er det?"
Jeg trykkede på linket.
På forsiden af TMZ stod der:
"Dave Chapelle testet positiv for COVID".
"Det kan ikke passe!"
Men så tænkte jeg:
"TMZ har jo altid ret!"
"Hvordan kunne de vide det før mig?"
"Jeg har jo lige sat Dave af."
"Han ringede til dem før mig."
"Det er fucked up."
Og han benægtede det.
Jeg sagde:
"Det er sygt, at du gav mig COVID for anden gang."
Han sagde: "Det kan du ikke bevise, Mo."
"Den dag, hvor du blev testet positiv, røg vi en joint sammen."
"Minutter før, du blev testet positiv."
Han sagde stille og roligt:
"Beklager, at jeg gav dig COVID."
"I det mindste var det ikke AIDS."
Og så gik han…
Er det overstået?
Er det?
Jeg er færdig. Jeg har haft lortet to gange.
Fauci: "Kun syv personer i verden
har haft det to g…"
Pis med dig!
Jeg er særlig, men ikke så særlig, Fauci.
Jeg har haft det to gange.
Jeg er vaccineret.
Jeg fik Pfizer-vaccinen.
Helt perfekt.
Alle har en favorit, men jeg skulle have Pfizer.
En tysk forsker skal lave dét, jeg tager.
Han skal sige: "Vi har lavet Pzifer-vaccinen."
"Vi vidste, at den kom fra Wuhan,
og vi er langt foran tidsplanen."
"Vi har Pfizer-vaccinen!"
Det er dén, jeg vil have.
Hvad for en?
"Ja…"
"Det er skønt. Vi har Pfizer."
"Har du Pfizer? Jeg har Pfizer."
Glem alt om Johnson & Johnson.
Jeg bruger ikke engang deres produkter.
De laver alt for mange forskellige ting.
"Hvad er der i Johnson & Johnson-vaccinen?"
"Det ved jeg ikke, mand."
"Først hældte vi lidt slangegift i."
"Og så fortykkede vi det med lidt af vores babypulver."
"Så lidt Johnson & Johnson-babyolie
for at løsne lidt op."
"Og så smed vi en baby i."
"En hel baby."
"Og så rundede vi smagen af med en gang Wild Turkey."
"Er I med?"
"Hvor mange skud?"
"Ingen skud, det hele er mund til mund."
"Bare kom…"
Det er så absurd.
Det er også absurd, at vacciner har accenter.
Hvad er Moderna så?
Hvad er Moderna?
"Har du noget Derna?"
"Efter ét skud står den på Crip Walk."
"Kom så."
Derna…
Fuck!
Sådan har jeg det indeni.
Sådan har jeg det hele tiden. Fuck!
Hele tiden.
Fuck.
Og "fuck" er ikke et stærkt nok ord.
Det er ikke stærkt.
Når man taler et andet sprog,
indser man,
at det engelske sprog
er som en nyfødt.
Det er et nyt sprog.
Jeg taler arabisk. Det er et ældgammelt sprog.
Engelsk er en baby, som gerne vil vokse op
og blive arabisk en dag.
Sådan er det.
Det er fint.
Det er bare en baby.
Det mangler dybde.
Det er ikke stærkt. "Fuck".
Det er bare et udråbstegn.
Selv hilsener på arabisk
er virkelig lange.
"Fred være med dig."
"Og må fred være med dig."
"Må den guddommelige nåde være med dig."
"Og må den guddommelige nåde være med dig."
"Må det guddommelige lys skinne på dig."
"Og må det skinne på dig."
"Må det beskytte dig og din slægt…"
"Må jeg ikke bare købe de skide cigaretter?"
Det er heftigt.
På engelsk siger man: "Hi!"
Det er alt.
"Hvad er der i vejen? Asfalt?"
Andet er der ikke.
Ingenting.
Når nogen bander ad dig på engelsk,
kan du bare gå din vej
99,9% af gangene,
hvis du ikke blev følelsesmæssigt oprørt.
Vi tager en klassiker.
"Fuck dig!"
"Jeg vil ikke kneppe dig."
Og så kan du bare gå.
"Knep dig selv, mand!"
"Jeg har faktisk været meget anspændt på det seneste."
"Måske bør jeg gå hjem og kneppe mig selv."
"Din motherfucker."
"Ikke med min mor, men…"
"Min ekskone havde et barn fra et tidligere ægteskab,
så det gør mig vel til en motherfucker."
"Og teknisk set er din far den største motherfucker af alle."
"Du er et røvhul!"
Øjet kan ikke se sig selv.
"Jeg kan ikke se, at jeg er et røvhul,
så tak for hjælpen."
Og så går du bare.
"Du er en møgfisse!" "Det er fint."
Hvorfor sætter man lighedstegn mellem fisse og svaghed?
Fissen er både metaforisk og fysisk meget stærk.
Meget stærk.
Det passer.
Det gør det virkelig.
Den er så stærk. Den kan føde et barn.
Et menneskeliv.
Flere kilo menneskekød
kan komme ud af det lillebitte hul.
Endda to på samme tid.
Eller tre.
Og så genskaber den sig.
Til næsten sådan, som den var før.
Næsten som den var før.
Hvis du ler eller hoster, tisser du lidt, men ellers
passer pengene.
Så er den klar igen.
Min ven, Chris,
passerede en nyresten ud gennem pikhullet.
Han var ved at dø, okay?
"Hvad er det, der sker med mig?"
"Bare skyd mig!"
Nyrestenen var på størrelse med et sandkorn.
Kvinder føder bare og bliver genskabt.
Et lille sandkorn.
Vær du et pikhoved. Jeg vælger fissen.
Arabiske bandeord.
De er meget maleriske.
Jeg bruger dem ikke engang.
Vi begynder nederfra og bygger op.
"Kes Emak" betyder:
"Knep din mors fisse."
Det er meget specifikt.
Vi går et trin opad.
"Kes Emak Eli Nafadek" betyder:
To af jer ved godt, hvad det betyder.
Alle andre er vildt spændte.
"Kes Emak Eli Nafadek" betyder:
"Knep den fisse, du gled ud af."
Wow!
Ja, det er vanvittigt.
Alle så babyen falde ud.
Det er et visuelt bandeord.
Det her er en af mine personlige favoritter.
"Yelan Tarekhek", som betyder:
"Forbandet være hele din fortid."
"Min oldemor?" "Nej, bitch."
"Helt tilbage til tidernes morgen."
"Og frem til i dag, og i al fremtid,
fuck din dna."
Det er næsten for meget.
Selv vestlige håndtegn
er ikke noget særligt. "Fuck dig, mand."
I England er det et omvendt fredstegn. Forvirrende.
"Rend mig."
"Det stammer fra krigen."
"Hold nu bare kæft."
"Så fedt er det ikke."
Arabere tager den et skridt videre.
Vi gør det sidelæns.
"BeTizik". Sådan her.
"BeTizik".
Et lille smæld.
Sådan her.
Den vrikker lidt.
"BeTizik".
Det betyder: "Op i din røv."
Hvis der opstår forvirring, bruger du bare den anden hånd
og gør sådan her.
Og så vipper du med den.
Nemlig. Helt oppe i røven.
Jeg kan se jer for mig bagefter.
"Hej, Kyle."
"BeTizik", bro.
Fuck!
Jeg elsker mexicanere.
Jeg er vokset op i Alief.
Man kan ikke…
Der er mange mexicanere.
De lider altid.
"Lad os hænge ud, brormand."
"Er du okay?" "Ja, jeg har det fint."
"Er du sikker?"
Jeg elsker mexicanere. De er sejlivede og hårdtarbejdende.
Tænk, at man overhovedet overvejede at bygge en mur.
Det har aldrig nogensinde fungeret.
Det er altid det samme.
Det er jo mexicanere.
Det er de mest kreative mennesker.
De er så kreative, at palæstinenserne tager noter.
Da El Chapo slap ud af tunnellen på motorcykel,
var vi vilde med det.
"Han satte en motorcykel i tunnellen."
"Det må vi prøve derhjemme."
Man kan ikke stoppe mexicanere.
Bygger du en væg, smutter de bare over med en svævebane.
"Jeg er klar, José."
"Giv mig et skub. Kom så."
"Kom han over?"
"Aner det ikke."
"Han ramte vist ikke trampolinen."
"Det er så svært med svævebaner."
"Timingen er afgørende."
Hvis jeg var en mexicaner i Mexico,
ville jeg vende alt på hovedet.
Det ville jeg.
"Ved du hvad?"
"Lad os bygge en mur."
"Så er det slut med at komme til Cancún."
Hvad siger I så?
Nemlig.
Alle de hvide piger
i Amerika ville sidde og tude.
"Åh nej."
"Jeg ville bare på spring break i Cancún."
"Hvorfor er de så racistiske?"
"Nu må jeg tage til Puerto Vallarta."
"Det er også i Mexico." "Åh nej!"
Jeg elsker at lave accenter.
"Lad os hænge ud."
Tyskeren er også sjov.
"Hvor er her schön."
Jeg laver accenter dagen lang.
Jeg holder mig dog fra russisk.
Jeg holder mig væk fra dem, der taler sådan. "Hvad sagde du?"
"Skal du tale om min familie?"
"Dig stoler jeg ikke på."
En russer i træningstøj. Nej tak.
"Hvad siger du? Tager du pis?"
"Alt er fint, mand."
"Alt er fint."
Jeg holder mig fra russere
og folk, der har blomkålsører.
Dem holder jeg mig fra.
Hvis du både taler sådan og har MMA-blomkålsører,
så holder jeg mig også fra dig.
Sådan vidste jeg, at Khabib Nurmagomedov
ville blive historiens bedste MMA-kæmper.
Den bedste.
Han taler sådan her og har blomkålsører.
Ham skal jeg ikke nyde noget af.
Han er den ægte vare. Han lyder så skræmmende.
"Tror du, at du er opvokset på gaden?"
"Jeg er vokset op i et bjerg."
"Hvad betyder det?"
"Er du opvokset derinde?"
"Hvad lavede I?"
Han siger nogle vilde ting. "Vil du slås?"
"Jeg ændrer hans ansigt."
"Er han mr. Potato Head? Det går ikke."
Manden sloges med bjørne, da han var otte år gammel.
Bare slå det op. Han sloges med bjørne,
da han var otte år gammel.
De eneste, der gør sådan noget, er dagestanere.
Der findes forskellige niveauer af russere.
Tjetjenere, og så dagestanere.
Et helt andet niveau, hvor de slås med bjørne.
Som børn. Hvad sker der?
Hans far, må han hvile i fred, var en af de bedste
trænere nogensinde.
Hvordan forløb den samtale?
Han gik ind til sin far. "Far."
"Jeg vil være en stor mester."
"Vil du ikke nok træne mig?"
"Du er ikke klar, sønnike."
"Jo, jeg er. Sig nu ja."
"Træn mig, far." "Okay."
"Jeg henter en bjørn."
Hvad sagde hans mor til det?
"Hvad skal du med bjørnen?"
"Jeg ved det godt."
"Rolig, bjørn."
"Jeg har hentet en bjørn."
"Bjørnen skal slås mod Khabib."
"Khabib skal blive en stor mester."
"Så han en dag kan besejre en racistisk nisse
og redde islam. Kom her."
Hold dig fra russere.
Tyskere er harmløse.
"Hvor vidunderligt."
Efter mit første show
fik jeg en masse beskeder.
"Du lyder som den fede larve fra 'Græsrødderne'."
"Vel gør jeg ej." Derefter så jeg filmen.
"Pis, jeg lyder jo som…"
"Se mine vinger. Jeg er en smuk sommerfugl."
Ja, ja.
Det her er virkelig en velsignelse.
Jeg er oprigtig talt
vred over det, de har gjort imod os.
Den frygt, som de skabte.
Og al den splid.
Det gør mig rasende.
"Stemmer du rødt eller blåt?"
Taler de om Bloods og Crips, eller hvad?
I er alle sammen gangstere.
Jeg holder med folket.
Det er det eneste, der betyder noget for mig.
Da orkanen kom,
var min nabo, Scott, bonderøven Scott,
utrolig godt forberedt.
Jeg er aldrig forberedt, fordi jeg ved, at han er.
Han siger altid: "Selvfølgelig har jeg generatorer."
"Du er dækket ind, Mohammed."
Han sørgede for mig.
Jeg satte et stik i hans hus og tog en forlængerledning
helt ned for enden af vejen og koblede mine ting til.
De forsøger at skabe splid,
men Mohammed'er i Texas
kan sagtens enes med bonderøve ved navn Scott.
Uanset hvad de siger.
Sådan er det bare.
Alle har en dagsorden,
men jeg tror på os.
Jeg tror på os,
men så skal jeg rejse og tager ud i lufthavnen,
og så husker jeg, hvor splittet det hele er.
Mennesker er megausle.
Vi stinker.
Vi sidder i vores egne bobler.
Alle er ligeglade med alle andre.
Man ser det i lufthavnen.
Pludselig stopper personen foran dig bare
og glor op i luften.
"Hvad er der deroppe?" "Jeg ved, hvad der er bag dig."
"Tusindvis af mennesker,
som har et sted, de skal være."
"Vågn hellere op."
"Hvad sker der for dig?"
"Gider du fjerne dig?"
Hvis du rejser
med håndbagage uden hjul på,
så er du en nar.
Folk går bare med en taske over skulderen.
Den glider af. "Undskyld."
Hjul findes. Hvad er der galt med dig?
Hvis din håndbagage kun har to hjul,
ser du sådan her ud. "Hej."
Se, hvor mange kvadratmeter du blokerer bag dig.
Hvorfor? "Hej…"
Hvad laver du? Fire hjul findes.
Det ser sådan her ud.
Du ligner et klogt og intelligent menneske.
Med sådan en kan du både køre forlæns og baglæns.
Du kan finte en modgående og bare fortsætte.
Du kan sætte dit spædbarn på den og bare køre videre.
Hvis din håndbagage har fire hjul, og du kun bruger de to,
så er du nok den største nar af dem alle.
Vi forstår ikke engang tal.
Vi kommer ud til gaten.
"Nu boarder…"
"Nu boarder gruppe 1."
"Jeg er i gruppe 7, må jeg gå nu?"
"Jeg er i gruppe 8, nu hvor gruppe 7 går."
"Fjern jer dog. Hvad laver I?"
Du sidder på flyet,
og så kommer dem uden hjul på håndbagagen.
Rammer alle i hovedet…
De ser ingenting.
Og så kommer dem med to hjul på håndbagagen.
De trækker den af sted
og sidder fast i hvert andet sæde.
"Undskyld."
Vend den dog om, så du kan se, hvad du laver.
Du har øjne i hovedet.
Manøvrér.
Det driver mig til vanvid.
Stewardesser, med al respekt…
Vent hellere lidt med det der.
Det er ikke godt.
I redder ikke nogen.
I tager jeres job alt for alvorligt.
Hvis nogen er i vanskeligheder:
"Er der en læge til stede?"
"Jeg ved nemlig ikke, hvad jeg laver."
Hvis du har en lille taske
stående på gulvet…
"Vi skal sætte din taske
helt herop." De brænder helt sammen.
"Kun når vi letter, og så får du den tilbage
lige bagefter."
"Hvis jeg får den tilbage,
lige når vi er lettet,
hvorfor skal den så flyttes?"
"I tilfælde af,
at vi må forlade flyet." "Skal vi forlade flyet?"
"Mens vi kører 250 km/t?"
"Hvad snakker du om?"
"Tasken skal flyttes."
"Ifølge reglementet…"
Nedsmeltning.
En vaskeægte nedsmeltning.
Sikkerhedsinstruktionerne, mand.
"Spænd sikkerhedsselen."
"Den vil redde jeres liv."
"En sele."
"Vi styrter fra 11,000 meters højde
og direkte i døden
i en svævende klods."
"Det er selen, der vil redde dig." Nej.
De vil bare have, du sidder der,
efter flystyrtet.
De vil ikke betale et firma for at skulle finde dig.
Andet er det ikke.
Det vil de ikke.
De vil bare kunne møde op.
"Adams, 3F. Ja, han er der."
"I hvert fald det meste af ham."
Andet vil de ikke.
Hvis de virkede troede, at seler redder liv,
ville de tjekke samtlige passagerer,
som hvis det var en rutsjebane.
"Det er fint. Det er fint. Det er fint."
"Det… Dér var du nær død, Ralph."
"Du var nær død."
Det gør de ikke.
De går bare forbi. "Ja, det er fint."
En stewardesse diskuterede med mig.
Hvad nu, hvis vi nødlander
og oplever slem turbulens,
så du brækker halsen?"
"Jeg vil gerne brække halsen."
Jeg vil hænge sådan her,
mens alle skriger af rædsel.
Alle skriger: "Åh gud! Vi dør!"
Men jeg er allerede død.
Jeg slår bare alle dem, der ikke har hjul på bagagen.
Det er mit mål.
Jeg kan godt huske det.
Hvis trykket daler i kabinen,
er det mig først. Fuck spædbarnet.
Iltmasken kommer ned. Mig først, fuck spædbarnet.
Det er jeres regel, ikke min.
Jeg fløj fra New York til Houston.
Jeg bor her, men vi fløj fra New York til Houston,
og man kunne ikke se vand, så langt øjet rakte.
Men vi skal gennemgå redningsvesten.
Den skal hen over hovedet
og spændes foran.
Og så trækker man i snoren,
så den pustes op.
Hvis den ikke pustes op, må du ikke gå i panik.
Der sidder et sugerør,
som mirakuløst nok kun kræver ét pust.
Ét magisk pust.
De får det til at se let ud.
"Det skal nok gå, folkens."
Har du nogensinde prøvet
at puste noget som helst op?
Til min nevøs pool party
var jeg tæt på at dø af at puste badedyr op.
Tror I, at vi sidder midt i en nødlanding og…
Jeg er død.
Men bare rolig. Der er flere niveauer af beskyttelse.
Der er et lille glimtende lys.
Ikke engang et lys, men en refleks.
Ikke større end en mønt.
Og så en fløjte.
"Ude på de store verdenshave
er det sådan, vi vil finde dig."
"Jeg er lige her."
"I fandt ikke Malaysia-flyet."
"En hel jumbojet."
Skulle I så kunne finde mig?
"Jeg er lige her."
Du har lige vist alle havets rovdyr, hvor du befinder dig.
Du er færdig. "BeTizik".
Fuck!
Jeg prøvede at opleve en hel ny følelse.
Jeg kom til Amerika som flygtning og er statsborger her.
Men for første gang,
da alle i Californien hånede Texas,
midt under pandemien…
"Vi må tage til Texas."
For første gang tænkte jeg:
"Rejs tilbage, hvor I kom fra."
"I ødelægger vores boligmarked."
"Rejs hjem!"
Sådan har det jeg.
"Jeg forstår godt folk, der siger sådan. Det føltes godt."
Jeg er arabisk amerikaner.
Det var ikke mig.
Palæstinensisk arabisk amerikaner.
Hør her.
Tak.
Okay, lad os tage hul på dén fest.
Jeg gør det ikke, for at I skal klappe.
Jeg vil bare sige, at det er sådan, man identificerer sig.
Jeg er arabisk amerikaner. Sådan fungerer det her i USA.
Hvis man ikke er hvid,
kommer noget før "amerikaner".
Medmindre jeg skal købe en pistol.
Når man køber en pistol i Texas, spørger de:
"Er du latinamerikaner?"
Vildt racistisk. "Nej."
"Er du afroamerikaner?" "Nej."
Ikke noget med arabisk amerikaner.
"Fuck det. I dag er jeg kridhvid."
"Giv mig et 12 mm dobbeltløbet haglgevær."
På alle andre tidspunkter
er jeg arabisk amerikaner.
Man er ikke hvid i USA, der står noget før "amerikaner".
Sådan fungerer det.
Sådan er det bare.
Medmindre man er hvid.
Ved alle andre er der en tilføjelse.
Selv indianere.
"Oprindelige amerikanere." De skal identificeres.
Oprindelige amerikanere.
Mine afroamerikanske venner har aldrig været i Afrika,
men er stadig afroamerikanere.
Mexicanske og asiatiske amerikanere, og så videre.
Hvis man er hvid,
spirede man bare frem på en majsmark i Ohio,
og bredte sig ud i landet.
Men på Skt. Patricks dag
har alle en oldefar, der var kvart irer.
Jeg er arabisk amerikaner, og jeg må sige,
at jeg som arabisk amerikaner
finder det fascinerende at se vores kultur
brede sig i hele vesten.
Det er virkelig fascinerende.
Det er pænt sejt.
Hvis du ikke kender vandpiber,
er du en kulturel analfabet.
Så siger folk:
"Kender du ikke vandpiber, Denise? Hvor har du været henne?"
"Det er en slags bong, men alligevel ikke…"
"Flot udsmykket
og med forskellige smagsvarianter."
"Og så er der et rør, så man kan
puste røgen ud. Vi kan tage to,
og så kan vi gøre det samme, Denise."
Det opdagede de hvide.
De destillerede det til et batteri
og satte en beholder på toppen
med en mystisk væske, som ingen sætter spørgsmålstegn ved.
Alle går bare rundt sådan her.
"Det er ikke usundt."
"Jeg har aldrig set så meget røg komme ud af en vandpibe."
"Slet ikke en lille én."
"Det er jo lige før, at du påvirker klimaet."
"Hvad sker der?"
"Nej, det er slet ikke usundt."
Det er umuligt. Det er et batteri,
koblet til noget metal. Du er færdig.
Lad hellere være.
Det var den første servicemeddelelse.
Den anden servicemeddelelse
er noget, som Redd Foxx prøvede at sige
i starten af halvfjerdserne.
De fleste muslimer, som bor i vesten,
undrer sig over,
hvorfor ingen vasker sig i røven.
Det er så underligt.
Vær sød at vaske jeres røv.
Det er virkelig underligt, at bideter ikke er normen.
Hvorfor er toiletpapir den eneste mulighed?
Blade, toiletpapir,
vådservietter og vand.
Hvorfor er det sådan?
Alle slikker røv,
men ingen vasker sig i røven.
Det er vanvid.
Hvis du får lort på dig,
ville du gå amok og vaske det af i en fart.
"Det var bedre…"
"Jeg fik fjernet lorten."
Men et toiletbesøg er hurtigt overstået.
Min fætter kom på besøg.
Han sagde: "Jeg vil prøve et femstjernet hotel."
"Selvfølgelig. God fornøjelse."
Jeg lovede at hente ham
klokken tolv i indkøbscentret dagen efter.
Dagen efter hentede jeg ham.
Han virkede meget oprørt.
"Hvad er der galt?"
Han ville ikke sige det.
Han sagde: "Allah Yoqrifhem."
"Allah Yoqrifhem."
"Du må ikke råbe 'Allah' midt i centret."
"Hvad tænker du på?"
"Fald ned."
"Hvad er der galt?" "Der er ikke noget bidet."
"På et femstjernet hotel!"
"Ikke én stjerne, to, tre eller fire,
men fem stjerner uden bidet!"
"Jeg er nødt til at gå i bad efter hvert toiletbesøg."
"Jeg har været i bad fem gange i dag, Mo."
"Jeg er mest bekymret for din fordøjelse."
"Du har skidt fem gange før middagstid."
"Du skal ikke spise på IHOP."
Min ven Nick kom forbi.
Efter min første special opgraderede jeg
til de der japanske toiletter.
Nick skulle på toilettet.
Han kom ud igen med det samme.
"Hvorfor er der en fjernbetjening til dit toilet?"
"Fordi der er indbygget bidet og tørrefunktion."
"Hvad er et bidet?"
"Ved du ikke det?" "Nej."
"Jeg har svigtet dig."
Jeg sagde:
"På et bidet,
når du har lavet stort,
sprøjter det vand på din røv og vasker den."
Hans reaktion var: "Føj."
Jeg sagde: "Føj?"
"Det er vist dig, der er 'føj' her, Nick."
"Gå så ind og vask din røv."
Han var derinde i 20 minutter.
Han kom ud, som om han var blevet døbt.
Han gik rundt med oprejst pande og en nyfunden selvtillid.
Det var den anden servicemeddelelse.
Den tredje
begynder med et spørgsmål.
Forestil dig tiden omkring anden verdenskrig.
Tiden omkring anden verdenskrig i Amerika.
Jeg går rundt i USA.
"Vil du gerne smage noget sushi?"
"Hvad er sushi?"
"Sushi er en japansk ret."
"Japansk?"
"Få den japser-mad væk fra mig!"
Sådan ville de nok sige.
Forestil dig så den 12. september
i år 2001.
Jeg går rundt i USA.
"Vil du smage noget hummus?"
"Hvad er hummus?"
"Hummus er en arabisk ret."
"Arabisk?"
"Få den al-Qaeda-mad væk fra mig!"
Sådan ville de nok sige.
Lad mig lige præcisere noget.
Når man siger "hummus", er det med en "ha"-lyd.
Jøder, det er ikke "hummus".
Det er ikke "hummus".
Det er et helt andet bogstav i vores alfabet.
Det er et helt andet bogstav.
I har det ikke på jeres sprog, så det er ikke jeres.
Hold jer væk fra vores hummus.
Hold jer væk.
Sådan er det bare.
Nu er hummus overalt.
"Jeg vil have hummus."
Der er elendig hummus overalt.
Kaffebarerne har hummus.
7-Eleven har hummus.
Alle tankstationer. Hummus, hummus, hummus.
På en flyvetur blev jeg spurgt:
"Vil du have en let snack?"
"Hvad er det her?"
"Det er hummus." "Vel er det ej."
Det minder om en juicebrik.
Man river en hjørne af og får en lille chips.
Man klemmer det ud.
En metaforisk fuckfinger til hele min slægt.
"Fuck din fortid." Sådan føles det.
Sådan føles det.
"Fuck din bedstemor for hver elendig klump
af hummus, jeg klemmer ud her."
Det er ikke hummus.
Hos Trader Joe's har de smagsprøver.
"Vil du smage vores chokoladehummus?"
"Hvad fanden? Chokoladehummus!"
Og så besvimede jeg bare som bygning 7…
Vi er jo nødt til at tale om det.
Jeg besøgte en fin
sydafrikansk restaurant, da vi filmede i Atlanta.
Tjeneren kom over til mig.
"Vi har en hummus på kidneybønner."
"Hvad er det, du siger?"
"Vi har en hummus på kidneybønner."
"Er der kikærter i?"
"Nej, det er en kidneybønne-hummus."
Jeg sagde: "Hummus betyder 'kikærter'!"
"Det her er refried beans."
Frijoles refritos, mester.
"Platter I mexicansk mad nu?"
"Fjern så det møg."
Hummus er meget enkelt.
Fire ingredienser, sommetider fem. Det er alt.
Kikærter, tahinpasta,
citronsaft, salt og sommetider hvidløg.
Frem med foodprocessoren.
Som et fysikeksperiment.
Hæld det hele i.
"Det er ikke nok. Mere tahinpasta."
"Nej, mere citronsaft."
"Nu smager det kun af citronsaft. Flere kikærter, mere tahin."
"Nu smager det kun af tahinpasta."
"Mere citronsaft."
"For meget citron. Mere salt."
"Kikærter, tahinpasta."
"Fuck. Mere tahinpasta."
"Nu er den perfekt."
Nu står du med ti kilo hummus.
Hør her.
Det er vigtigt.
Hæld din hummus over i en skål.
Hæld din hummus i en skål,
ikke på en flad tallerken.
Folk kan ikke dyppe
i en flad tallerken.
Der er rander hele vejen rundt.
Hummussen vælter ud over siderne.
Alt er kaos.
Det kræver en skål at kunne skovle den op.
Nu har du en skål hummus.
Lav et krater i midten.
Læg nogle friske kikærter i midten for at give konsistens.
Tag noget olivenolie. Ikke det gule sprøjt.
En mørkegrøn olivenolie.
"Og hvad gør jeg så?"
"Skal jeg bare lade den støvregne ud over?"
"Nej, ko. Vend flasken på hovedet
og hold den dér."
"En kasse øl, to kasser øl, tre, fire."
Hvis du tror, der er for meget, er der ikke nok.
Okay?
Jeg slutter af med lidt citronsaft
og hakkede jalapenos,
som jeg lægger i hjørnerne.
Hvis jeg serverer
denne ekstremt autentiske palæstinensiske hummus,
og du tager en gulerod,
så smadrer jeg dig fandeme.
"Jeg skal bare smage. Jeg tæller kalorier."
"Glem det, ko. Skrid med dig."
Du skal bruge nybagt
og varmt pitabrød.
Du river et lille hjørne af.
Så samler du det. Varmen får det til at binde.
Du laver et kræmmerhus,
og så dypper du sådan her.
Dyp ind mod dig selv.
Dyp ikke udad.
"Jeg vil også smage den anden side."
Det er den samme hummus på begge sider.
Du skal ikke stikke dine fedtede fingre i hummussen.
"Jeg vil smage den anden side."
"Jeg bygger en mur midt i min hummus."
Jeg bygger en mur.
På den side er der hummus.
Også på denne side.
Jeg ville gerne lave det i én skål.
Men du vil ikke dele, så BeTizik til dig.
Tak, Houston. Jeg elsker jer.
Tusind tak.
Jeg elsker jer. Sæt jer ned.
Sikke en smuk forsamling.
Jeg tager det her meget alvorligt.
Nu skal I høre,
hvorfor det er så vigtigt.
Det tog mig 20 år at blive statsborger.
Hør mere i min første special.
Jeg er palæstinenser,
og jeg rejste tilbage til Palæstina for første gang.
Man må nemlig ikke
rejse tilbage, ikke engang selvom,
min mor og oldemor er født der,
og min bedstemor og tipoldemor.
Vores slægt går tusind år tilbage,
men vi må ikke rejse,
før vi får vores amerikanske pas.
Og alligevel er det svært.
Det første, man hører, er:
"Hvor er du fra?"
"Hvor er du selv fra?"
"Uzbekistan", svarede hun.
Det er svært.
Det er vanskeligt.
Man tænker altid på at rejse hjem.
Ens mor taler om det.
Man vil gerne besøge familien.
Misforstå mig ikke.
Jeg taler om at rejse hjem. Det her er også mit hjem.
Jeg bor her.
Min far er begravet her.
Forstår I det?
Så vi rejste
til Burin for første gang,
og en lille landsby nær Nablus,
hvor familien er fra.
Det var smukt. Jeg mødte mine fastre.
De serverede festmåltider.
Maven her er ikke noget tilfælde.
Hjemmelavet mad, I ved.
Jeg sad med dem og kiggede ud over landskabet.
Jeg tænkte på mine forfærdre og min far,
og hele min historie.
Jeg ville se mine bedsteforældres hus.
De lever ikke mere.
Jeg var nødt til at se deres hus,
hvor min mor blev født.
"Vær søde at køre mig derhen."
De kørte mig derhen. Jeg sad bare
og græd af glæde.
Alle mulige følelser.
Vi gik op på taget. Jeg så mig omkring.
Jeg indåndede luften og sugede det hele til mig.
Jeg så nogle mure.
Der var mure overalt, og det er trist.
Det er trist, men jeg håber, at vi kan komme videre i livet.
Jeg kiggede ud over landsbyen,
og jeg så en moské midt i byen.
Jeg spurgte min fætter,
hvor længe den havde ligget der.
"I hundredvis af år."
"Jeg skal derhen for at bede."
"Min far, bedstefar
og oldefar har bedt i den moské."
"Okay, kom."
Vi tog derhen, og jeg bad. Jeg mediterede.
"Sikke en fantastisk smuk oplevelse."
Der var fem andre fyre.
De så på uret og sagde:
"Det er tid til maghrib-bønnen."
"Gå op og indkald til bøn."
"Det kan jeg da ikke! Jeg er jo lige kommet."
"Men du har jo skægget?" "Ikke nu igen."
"Jeg vil bare skjule min dobbelthage."
"Du skal indkalde til bøn."
"Det er nu, og du skal gøre det."
"Jeg indkalder ikke til bøn."
"Du skal!"
"Kan du ikke?"
"Selvfølgelig kan jeg det."
"Men skal jeg tale i mikrofon,
en lille mikrofon,
til hele landsbyen?"
"Jeg optræder foran tusinder,
men her er jeg bange for at begå fejl."
"Det kan få religiøse konsekvenser."
"Du skal."
"Okay, så gør jeg det."
Jeg gik derop.
Jeg bad min fætter stå ved siden af,
så jeg ikke dummede mig.
Jeg lavede bønnekaldet.
Ud over hele landsbyen.
Jeg blev overvældet. "Det er jo fantastisk."
"Hvad er det for nogle skrifter?"
"Hvor er det vildt."
Mens jeg stod og tænkte,
brasede en mand ind i moskéen.
"Hvem lavede bønnekaldet?"
Alle stak mig.
"Det var ham dér."
"Det var ham."
"I er for meget, mand!"
"I tvang mig til det!"
Han spurgte hvorfor.
"Fordi de tvang mig til det."
Han sagde: "Det var ti minutter for tidligt."
"Du gjorde det for tidligt."
Jeg sagde: "Jeg så på uret."
"Det ur går for hurtigt."
"Så ved jeg det."
"Det er et digitalur."
"Få det fikset."
"Skal jeg selv gøre det?"
Han sagde: "Vent lidt."
"Jeg har boet her hele livet."
"Jeg kender alle her."
"Hvem er du? Jeg har ikke set dig før."
"Hvem var din far?"
Det fortalte jeg ham.
Han sagde: "Hold da op."
"Hold da op."
"Mustafa?"
"Ja, Mustafa er min far."
Han sagde: "Ved du, hvem der har installeret moskéens lydanlæg?"
"Det har din far."
Det var noget af det smukkeste,
jeg nogensinde har oplevet.
Jeg fortalte det,
for selvom jeg er palæstinenser,
og bor, hvor jeg bor,
er der ingen tvivl om, at Houston
sørgede for min opvækst.
Og nu sørger Netflix for min indtægt.
Jeg elsker jer.
Tusind tak, Houston. Jeg elsker jer.
TIL MINDE OM MUSTAFA AMER 1938-1995
Den 16. september 2021
blev Mohammed Mo Amer anerkendt for sit arbejde,
som inspirerer, opmuntrer,
og får folk til at le,
og samtidig giver unikke incitamenter
til arabiske amerikanere og andre kunstnere
fra minoritetssamfund.
Derfor kan jeg,
Sylvester Turner,
borgmester i Houston,
hermed erklære denne dag,
den 16. september 2021,
for "Mohammed Mo Amer-dag" i Houston.
Tekster: Martin Schiær