Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Znáte ten okamžik, který vám navždy změní život?
Něco, co si nemůžete vysvětlit ani se na to připravit.
Přijde vám to jako běžné odpoledne, odpočíváte s drinkem,
ale najednou to zajiskří.
Vaše pohledy se střetnou a než se nadějete,
buší vám srdce, jste nervózní, cítíte mravenčení…
Najednou máte pocit, jako by váš život směřoval do této chvíle.
Jako by se vesmír náhle spojil s osudem.
A najednou…
Nepoznáváte se a nedokážete slovy vyjádřit, co se děje.
Nicméně jste tu.
Všechno se zdá tak mimořádné,
že byste si to s ním rozdali v autě ve stylu Titaniku.
A na vteřinu zapomenete, že jste 15 let vdaná
a váš manžel sedí vedle vás.
Ale podíváte se na něj
a dojde vám, že pohledem svléká vaši kamarádku.
Že se cítí stejně jako vy.
A místo abyste žárlila, užíváte si to.
Tak necháte ten pocit, aby zaplavil vaše tělo
a vaši mysl,
protože ať se snažíte jakkoli,
nemůžete tomu už odolat.
A najednou se rozhlédnete a ptáte se sami sebe:
„Co se mi to sakra honí hlavou?“
- Můžu ti nalít? - Ano.
To je přesně ten okamžik,
v němž se někteří rozhodnou strávit svou první noc
v mém klubu.
Bratránek se ti bude líbit. Nikdy nevíš, co provede!
Můžeš začít sklenicí piva ráno
a skončit v Benidormu.
To je on?
Bratránku!
- Hotel je kousek odtud. - Dobře.
Jak se máš? Ahoj.
Ahoj.
Sakra!
Zvedni to.
Telefon, Liano. Zvoní.
Ano?
- Liano, nemám prsten. - Albo?
- Ano? - Liano!
Můj snubák. Nemám ho!
Asi jsem ho ztratila včera večer, ale…
Kde jsme byly?
Mám ti zatančit?
Sleduj ten zadek.
SWINGCHAT
Co bys radši? Pizzu…
Nebo klobásu?
- Ahoj. - Jak se máte?
- Vypadáš skvěle, mrcho. - Ty taky.
- Nervózní? Ne, co? - Ne, mám nahnáno.
- Z čeho? - Něčeho si všimla.
- Ale ne. Bude se jí to líbit. - Jasně.
- Ať to nevypadá strojeně. - Ne.
- Neprořekni se, nebo jsme v háji. - Já vím.
- Jo? - Jo.
Hele. Dej to do šuplíku.
- Co je to? - Prášky.
- Na co? - Na pak.
Proč šeptáte? Mám hlad.
Co se děje. Už jdeme.
Vidíš, jaký jsou.
Dnes večer si všichni zašukáme.
- Jo! - Jdeme.
Děkuji.
A jsme tu.
- Nervózní? - Mám strach.
Já taky.
- Poslyš, lásko… - Co?
Poslouchej mě.
Jestli to nechceš, odejdeme.
Oba si musíme být jistí.
- Určitě? - Jo, naprosto.
- Kde to jsme? - Netuším.
Na netu se píše soukromý klub.
„Rajský klub.“ Tady jsme byly?
- Nic si nepamatuju. - Já taky ne.
RAJSKÝ KLUB
- Zdravím. - Zdravím.
Vítejte v Rajském klubu.
Jste tu poprvé?
- Ano. Přišli jsme to omrknout. - Ano.
- Moc se těšíme. - Skvělé, to je dobrý přístup.
Je ještě brzy, takže není plno.
Je lepší se tak dostat do nálady.
Nejdůležitější je mít jistotu, že city jste nechali doma.
- Jasně. - Přišli jste si užít.
„Užít si.“
Ukážu vám, jak to funguje.
- Ano? - Dobře.
- Dobrý večer. Odložíte si? - Ano.
Děkuji.
Tady je bar, nejlepší místo pro začátek.
Tady nejsnáze někoho potkáte
a zjistíte, jestli se vám nějaký pár líbí.
Ale v klidu, ano?
Nemusíte dělat nic, co nechcete.
A když se nám nějaký pár zalíbí?
Nejjednodušší je k nim jít,
popovídat si a dát si drink.
- A když se nám líbit přestanou? - Ne znamená ne.
To je jediné pravidlo klubu.
Míváte tu i orgie?
- Prosím? - Každý den.
- Každý den? - Ano.
Každý den, zlato?
Slyšel jsem.
Mám zvláštní pocit.
Co je tam?
Pár schodů do spodního patra.
Nechcete znát všechna tajemství, ne?
Děkujeme.
Panebože, zlato.
- Neusni tam, Paco. - Pohni sebou.
Už jdu.
- Jenom… - Je hrdý.
Je moc hrdý na svou práci.
Musíš na něj dávat pozor.
Zlato.
Víš, co mi ten drink připomněl?
- Co? - No…
- Jak jsme tehdy jeli pod stan. - To bylo před 20 lety.
Pamatujete na kemp, který jsme s Claudií vedli?
Byla tam další vedoucí jménem Gabriela.
Byla z Valencie a pořád dělala valencijskou vodu.
Jednou v noci jsme přišli opilí ze setkání, které pořádala.
Šli jsme do stanu,
otevřeli ho
a našli ji tam nahou v našem spacáku.
A vzdychala.
Co řekla, miláčku?
Pak řekla: „Jsem ve špatném stanu.“
Jo, ale přitom si hladila prso.
- Vážně? - Nehladila si prso.
Ale hladila. Viděl jsem to. Takhle…
Jak to, že jsme to dosud neslyšeli?
A co se stalo?
- Řekli jsme ano. - Kecáš.
Tedy jako že je ve špatném stanu.
- A? - Odešla.
Byli jsme tak mladí,
že nás nenapadlo, že by s námi chtěla něco mít.
- Tos mě zklamal, Alberto. - Promiň.
Jak sis mohl nechat ujít takovou příležitost?
Vidíš? To nemůžeš.
Co?
Nevím, co bys dělal ty, miláčku.
Mám ti připomenout výlet na konci školního roku?
Nevěřil nějakým Mexičankám. Bál se, že ho unesou.
Ne…
Poslyš, takový Paco býval.
Dnes je úplně jiný. Na zdraví.
Na Gabrielu a příležitosti, které nesmíte propást.
Na to.
Ta Gabriela byla chytrá, co?
Byli jste oba dost sexy. Tedy pořád jste.
Ty jsi sexy, Marto.
Jasně, lásko. To ty jsi sexy!
Ty taky, Claudie. Ty taky.
Co to děláš?
- Poslals mi pusu. - Nevím, uklouzlo mi to.
Říkám si…
Co byste dělali, kdyby se Gabriela objevila teď?
- Pravda. - Co byste dělali?
Dobrá otázka, co byste dělali?
Myslím, že vklouzla do stanu kvůli Albertově pověsti.
Nebo té tvé, Claudie.
- Jakou má Alberto pověst? - Ale no tak.
- Jakou asi? - Legenda je pravdivá.
Ne, počkej.
Věděl jsem, že Alberto je trochu…
- Ale legenda? - Ne, poslyš.
- Nejen legenda, obrovská legenda. - To je přehnané.
Není v tom dost ginu, Paco. No tak.
- Prosím. - Dobře.
Nešetři s ním.
Paco, tohle je John. Je ze Sydney.
Ahoj, Johne.
Tohle je Hans.
Poděkoval jsem sestřence.
Ten veletrh byl trochu nečekaný a…
Snad se ti pokoj líbí. Je největší.
- Je to tenhle? - Ano.
A co, Pablo? Co dál?
Co New York? Úžasný loftový byt?
Není špatný.
Přemýšlím o tom, že se přestěhuju.
- Mám dost té čtvrti. - Staré báby, co si pořád stěžují?
Sestřenka s tebou mluví.
Ne. Vysokoškoláci, co celé dny paří.
Sakra.
Ti mladí si dnes starších neváží.
- Přidej se, jsi přece pařmen. - Býval jsem, ale teď…
Lidi mají práci. Když přijdou domů, chtějí spát.
Ty chceš jen spát?
Tak už si to sundej.
Tohle? Jo, zapomněl jsem.
Pablo.
Když mluvíme o spaní, s kým spíš ty?
- Nějaké holky? Řekni. - Ani ne.
Tomu nevěřím. Na vesnici z tebe šílely.
- No jo, na vesnici. - Pamatuješ na Susanu?
Susana. To je už tak dávno.
Ta půlnoční?
- Cos to řekla? - Nic.
- Jak to, nic? - Jen hloupost.
- Řekni mu to, Claro. - Nesmysl.
Řekni, jaká půlnoční?
Říkala jsem Susaně „půlnoční“, protože se vždycky vplížila
tvým oknem o půlnoci a říkala si o malér.
A tahle si to dělala,
když ses se Susanou hlasitě…
Moje kámoška bývala nadržená.
- Řeklas mi to, pověz mu to taky. - Už to ví.
- Ne. - Co to povídáš?
- Vzdychala jsem nahlas, abys mě slyšel. - To jsem nevěděl.
- Nedělej hlupáka. - Vážně jsem to nevěděl. Vadí to?
Přišel tehdy o panictví, ne?
Už sklapnu.
- Steve. Musím odpovědět. Můžu? - Ano.
Jmenuje se Steve…
Pozdravuj ho.
Představovala jsem si ho jinak.
Nevím, co s ním je. Chová se divně.
- Samozřejmě. - Dobře.
Pošlu ti tu smlouvu.
Schůzku s čínskými klienty máme ve tři ráno kvůli časovému posunu.
Nezapomeň.
Jsi tam?
- Omlouvám se. - To nic.
Zajdeme spolu na drink, Pablo?
- Jsem unavený a mám schůzku… - Schůzku?
Proč?
Protože přijdou kámoši a bude se trsat.
Ne, vážně mám schůzku.
No ne. My o vlku… Už jdu!
- Poslyš. - V klidu! Jeden drink a domů.
- Jeden? - Jeden a dost.
Nemyslím si…
Jen abychom zabili čas. Můžeme do baru, kde pracuju.
Do žádného baru nejdu.
- Jenom jeden. - Nemůžu.
Neviděli jsme se věčnost.
- Claro. - Pablo.
Prosím.
Jeden.
Jenom jeden.
Ano.
- Neměl bych… - Skvělý, jdu se převléct.
- Rychle, prosím. - Jo.
- Bolí mě koleno. - Koleno?
- Ano. - Jak to?
Nevím, na nic si nepamatuju.
Jak jsem to mohla tak podělat den před svatbou?
- Zmastily jsme se. - Sklapni.
To je chaos.
Netrap se tím. Bude to jen opilecká historka.
Půjdeme tam, najdeme prsten a budeme dělat jakoby nic.
- Vy dvě, vypadněte. - Co je?
Jak si dovolujete přijít po tom, co jste tu včera vyvedly?
- Co jsme vyvedly? - Děláte si legraci?
- Ne. - Mám zavolat ochranku?
Ne, počkejte.
A když ti nabídnu… tohle?
- Podplácíš mě? - Ano.
- Pěti eury? - Ty ale umíš vyjednávat.
Nevím, jak jste se sem dostaly, ale vstupné je 50 eur.
To je dobrý, jsme snad na Ibize?
No tak, Liano.
Ne.
Sleduj, jsem šílená!
Prosím.
Zítra se vdávám a ztratila jsem snubák. Musí tu být.
Ať už jsme včera provedly cokoli…
- mrzí nás to. - Omlouvám se.
- Ale nic si nepamatujeme. - Nic.
- A ten prsten potřebuju. - Potřebuje ho.
- Potřebuješ ten prsten. - Ano.
- Nic jiného?
Ano. Ne.
Vezmu vás k bazénu.
Byly jste tam dlouho.
A už vás nechci v životě vidět.
- V životě. - Dobře.
Děkuji.
Rozbiju ti čumák. Pamatuju si tvůj obličej.
A jsem dost šílená.
Hej.
- Dám si Sex on the Beach. - Ne citronádu?
Obvykle si dáváš jen citronádu.
- Zdravím. - Jak se daří?
Dobře.
- Uděláte mi Sex on the Beach? - Nechcete to radši „na baru“?
Proč na pláži, když ho můžete mít tady?
- Dobrý vtip. - Co říkal?
- Nic. Co si dáš? - Co si dáte, pane?
Rum s kolou.
Bože, podívej na toho číšníka.
Jsi nadržená, co?
Proto jsme tady, ne?
Ano, ale vypadá to, že bys ošukala kohokoli.
Kohokoli ne.
- A chci to dělat s tebou, ale ty ne. - A je to tady.
Žádné „a je to tady“, zlato.
Proč jsi mě sem tedy vzal?
Jdu si zakouřit. Počkej chvíli.
Jaime!
Panáka rumu.
Jaké máte pokoje?
Jaké byste chtěl?
Jsou tu pokoje s postelemi, bazény,
bludiště,
sado-maso, ale to asi není váš styl.
Díra slasti?
- To by šlo. - Rovnou dolů po schodech.
- Tak pojď. - Už jdu.
- Tady? - To je zadní vchod.
Co je? Bojíš se?
Nevím. Měl bych?
Mě ne.
- Ahoj, Steve. - Pablo.
Tohle je úniková místnost?
Vážně, co jste včera večer pily?
Tohle je swingers klub.
Ctíme diskrétnost.
A vy jste včera moc diskrétní nebyly.
Radši to nechci vědět.
- Ahoj. - Máš dnes službu?
Ne, jdu si dát drink.
Vypadá upjatě, nic pro tebe.
Neboj, Steve. Jsem tu pro tebe. Když budeš cokoli chtít, zavolej mi.
No tak, zavěs.
Jo. Jasně.
Jasně. Dobře.
Tak jo.
Ahoj.
Mělo by být protizákonné vypadat takhle dobře.
Měli by tě zatknout za to, že jsi tak sexy.
- Co tu děláš? - Jsem tu s bratrancem.
- Dobrý večer. - Ahoj.
Ten slavný bratránek?
- Vypadá jako pařmen. - Sklapni.
- Včera tu prý bylo živo. - Jedna holka měla rozlučku se svobodou.
To nejlepší vždy propásnu.
Tak co, Pablo, gin s tonikem?
Radši sodovku.
- Jasně. - Kdo je tohle?
- Cože? - Tvůj kluk?
Kdo, Ivan? Vůbec ne.
- Ptá se, jestli jsme šukali. - Ne.
Ano.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
- Jsi tu poprvé? - Ano.
Chceš prohlídku?
- Prohlídku. - No jo.
- Ne. - Jen že…
Mého muže vzrušuje…
Vzrušuje ho, když se dívá.
- Ano. - Proti gustu…
Ano. Budeme tady.
Jdeme.
Sahala na mě.
- A? - Líbí se ti to?
Líbí se ti ten bar?
Ano, je celkem moderní, ne?
Páni, neuvěříš tomu, co se děje dole.
Můžu se napít?
Jsem strašně dehydrovaná.
Dáš jí napít?
- Skvělý. - To je dobrý.
Ahoj.
O co tu jde? Kde to pracuješ?
- Ve swingers klubu. - Jako páry?
- Jako hry. - Claro.
- Ano, páry. - Mohlas mě varovat.
- Proč? - No tak.
Klídek, nikdo nic nedělá.
Jen do toho. Můžeš zkusit, na co máš chuť.
- Tmavý pokoj by se ti líbil. - Na co mám chuť?
Kde podle tebe jsme, v cukrárně?
Nezkoušej mě.
- Třeba lízátko. - To není vtipný.
- Ale je. - Není.
Zkus si trochu užívat.
Bez okolků jsi dělával, co se ti zamanulo.
Možná už takový být nechci.
Tak co chceš dělat? Co ti poručí Steven?
Steve.
Jakej Steve? Kde je ten Pablo, kterého jsem znala?
Bylo mi 20. Lidi se mění.
- To není pravda. Já se nezměnila. - To vidím.
Prosím?
- Ale nic. - Co tím myslíš?
- Nic. - Řekni.
Nejsi v pohodě.
Žiješ v mizerným studentským bytě, pracuješ v pajzlu.
Když máš volno, možná šukáš klienty.
Na tohle jsi tak hrdá?
- Vlastně jo. - Jo? Tak to gratuluju.
- Dělám, co chci. - Bravo.
Jsem šťastná. A víš proč?
- Ne. - Chtěla jsem být jako ty.
Mrzí mě, že jsem zklamal.
- Tudy to není. - Ať jde do hajzlu.
Zatraceně.
Pardon.
Promiňte, kde je východ?
Nevím, promiňte.
Dolů a doleva, ale ještě nechoď pryč, teď je to nejlepší.
Jo, škoda. Děkuji.
Můžeš se otočit trochu doprava?
Prosím?
Je trochu zahnutý a po pravdě je to pro mě těžké.
To bude tou dírou.
No jo, dírou. Teď jsi moc daleko, o fous zpátky.
- Lepší? - Mnohem lepší.
- Hodně zahnutý? - Ano.
Dost zahnutý.
Ale netrap se tím.
- Jsi v pohodě. - Jo, dobrý.
Moc dobrý.
Nikdy nevíš, co je na druhé straně.
Proto to tu asi je, ne?
Představ si, že tě nekouřím já, ale Ryan Gosling.
Mně stačí kouření.
S tebou je nuda.
Uděláme dohodu…
Když o mně něco uhodneš, sklapnu a budu pokračovat.
Platí.
Oholená hlava s plnovousem, trochu při těle, jako medvěd.
- Trefil jsem se? - No tohle!
Nemůžu tomu uvěřit.
Je to přesný. Všechno. Ty mě vidíš?
- Ne. - Jestli mě vidíš, je to podvádění.
- Jsi opálený, máš pihy… - To v dohodě nebylo.
Promiň mi tu troufalost, ale nejsem tu, abych si povídal.
Ne.
Vím, proč jsi tu. Aby ti ho někdo vykouřil.
Proto je tu ta zeď.
Ale nudí mě, když ji jen tak použijeme.
Zdá se, že to zatím funguje.
Dohoda je dohoda.
Dobře.
Nic.
Žádný prsten nevidím.
Hele, co jsem měla v kapse.
- Co je to? - Je ti povědomý?
Co je to?
Voucher na drink, ne?
- Zeptáme se u baru? - Ano.
Vůbec si na to nepamatuju.
Kdybych tu byla, pamatovala bych si to, ne?
Já taky.
No tedy.
Podívejme, kdo se vrátil.
Tohle jsou ty největší mrchy v klubu.
Co se stalo včera, bylo šílený.
Skvělý, že jste tu. Chcete třeba…
- Chcete si to dát celé znovu? - My se známe?
Moc vtipný, Albo.
Nemůžeme si vzpomenout, co jsme včera dělaly.
Vy si nic nepamatujete?
Uvidíte.
Hele.
Byla jsi tak sťatá, že jsi svlékla kluka.
Myslelas, že je plavčík, tak jsi ho strčila do bazénu,
skočilas za ním a křičela: „Zachraň mě!“
Pomoc, topím se!
Do vody s ním!
Pomoc!
Tady už byl v bezvědomí. Bylo to drsný.
Ten kluk se tak nalokal, že skončil v nemocnici.
- Je v pořádku. - Jo, no…
- Strávil tam noc. - Holky.
Jak se máte, krásky?
Jste tu zas, co?
- Zase. - Skvělý, zase.
To je skvělý.
Já věděla, že se vrátíte.
- Co to děláš? - Ne tak rychle.
Říkaly, že si nic nepamatují.
- Vážně, Albo? - Co?
Nepamatuješ si…
- Naše dobrodružství ve sprchách? - Ne.
Nepamatuju si. A ani nechci.
Stačí, že jsem ztratila prsten.
Jo, jsme příšerné.
Ty seš fakt zpomalená.
Mimochodem, Albo, je ten prsten po babičce tvýho kluka?
- Ano, proč? Vidělas ho? - Říkalas mu „okovy“.
Pořád jsi mlela o svatbě
a že pak bude s radovánkama konec.
To je romantika. „Okovy.“
Asi bys měla změnit svatební slib.
Promiňte, ale nevíte,
jestli jsem ty okovy měla, když jsme odešly?
- Ano. - Stopro.
A nevíte, kam jsme šly?
Ne, ale chtěly jste nás pozvat do…
- Do apartmánu. - Jo.
Ta kartička je klíč.
Děkuji.
- Jdeme. - Moc vám děkuju.
Není zač. Potkáme se jindy, jo?
Liano. Liano?
- Promiň. - Tak se mějte, vy dva.
- Pablo. - Ahoj, Steve.
- V pořádku? - Posouváme tu schůzku.
- Posouváte tu schůzku? - Za deset minut.
Za deset minut?
Ano. Je to problém?
Ne, v pořádku.
Pospěš si a připoj se.
- To zvládnu. - Je to jasné?
Dostal jsem všechny podklady.
- Podělaný klíče. - Je nějaký problém?
Není.
- To je vše? - Jo.
- Děkuji. - Dobrá práce.
Díky, Steve. Ahoj.
To si děláš srandu.
Kde je Clara?
Nechci se do toho plést, ale zašels moc daleko.
Víš ty co? Už jsi zapletenej.
Můžeš mi říct, kde je? Děkuju.
- Šla pryč. Není zač. - A kam?
- Nevím. - Hej!
Promiň. Jsem trochu…
Nemáš tam nabíječku na iPhone?
Ne.
Omluvte mě na chvilku.
Nemá někdo nabíječku na iPhone?
Je to naléhavé.
Klídek, nejsi tu doma na návsi.
- Cos to řekl? - Nic.
Jen že… Nic?
Podle tvé sestřenky ses vždycky na vesnici opil a sbalil nějakou holku
a začal vykřikovat, že sháníš kondom a že je to naléhavé.
- Tak to nebylo. - Ale skončil jsi za mřížemi.
Jo, ale ne za křik.
Ne?
A za co?
Ta holka byla na vesnici první léto
a já nevěděl, že je to neteř policejního šéfa.
Clara tedy o tobě nelhala.
Nalij mi.
Je to vážně tak naléhavé?
Tentokrát jo.
Tohle je plamen pravdy a vášně.
Musíte ho předat dál, aniž by zhasl.
Ten, komu zhasne, musí odpovědět na „vadí-nevadí“.
Když neudělá, co se po něm chce,
nebo neřekne pravdu,
musí zaplatit.
Kusem oblečení.
Ten plamen musí hořet.
Nesmí zhasnout.
- Hele, to… - Teď ty.
To se nepočítá.
- Líbí se vám ta hra? - Vlastně jo.
- Zahrajeme si? - Vypadá zábavně.
- Jasně. - Jdeme na to.
- Začni, Paco. - Tak jo.
Kdo ji zapálí, ptá se.
- Dobře. - Jasný?
Tak prosím…
- Páni. - Páni.
To je ale plamen.
Vadí-nevadí?
- Vadí. - Vadí.
Tak jo, dám ti úkol.
- Sáhni… - Na co?
Martě na prsa.
Ty zvrhlíku.
Myslí to vážně?
Vážně to po mně chceš?
Buď to, nebo kus oblečení.
Ale pořádně, ne jako u gynekologa.
No tak.
Jo.
- Mnohem lepší než můj gynekolog. - Dobře.
- Teď ty. - Teď já.
Ne. Řekla jsem ne.
Náhodou máme doma sirky.
Já to vymyslel a je řada na mně.
Bude to jen chvilka, Paco.
Tady to je.
Neboj se.
- Zlato. - To je podvod.
Vadí-nevadí?
- Nevadí. - Tak pravdu.
Pravdu.
Pomýšlela jsi někdy na to,
že bys to dělala s někým jiným, třeba s Pacem?
Cože, se mnou?
Žádná odpověď. Tak kus oblečení.
- A je to. - Sako?
Kus oblečení. Jasně.
Tohle jsi chtěl? Svlékám se.
Pomalu, lásko.
- Můj top. - Hej.
- Takže to je „ano“, ne? - Ne, nic jsem neřekla.
To je ano. Co je, Paco?
Měl bych snad žárlit?
- Mám žárlit? - Neptej se své ženy na takové věci.
Udělal bych s Martou totéž.
Chápeš? Udělal bych…
- Není řada na tobě, Alberto. - Hej!
Co to děláš?
Co děláš?
Podívej na svou košili.
- Sakra. - Kámo.
- Pojď se převléct. - Jasně.
- Hned teď. - Hned jsme zpátky.
- Co je, Paco? - Nic.
Necouvni zas jako s těmi Mexičankami.
Nezahrávej si se mnou.
Chápeš, jak skvělá věc se stane?
Po 15 letech se stejnou ženou to budeme dělat s jinou.
- Už to tak vypadá. - Už to tak vypadá?
Co blbneš? Jsou nažhavený. Nevycouvej z toho.
To bych se z toho zbláznil.
- Nevycouvám. - No tak.
Ale s jednou podmínkou.
- Jakou? - Ukaž mi ho.
- Co jako? - Co myslíš?
- Tu legendu. - Paco…
Nebuď hlupák, Paco. Neukážu ti ho.
Ukážeš ho mé ženě. Nebo to budete dělat potmě?
No tak, Paco, nech toho.
Moc tě prosím.
Stejně si dělaly legraci. Určitě jsou stejný.
Ukaž mi ho.
Ne, Paco.
- Ne? - Ne.
- Co to děláš? - Počkej.
Nemůžu tomu věřit, Paco.
Takový je můj.
Vážně?
Řekl sis o to.
Chci říct, Paco…
Tak se dívej.
Ale je to nepřesný.
Podívej.
Vidíš?
- Podvádíš. - To ne.
- Sakra, Alberto. - Paco.
- Je obrovskej. - Chci říct…
- Ne. - Poslyš.
Miluješ svou ženu a já tu svou, je to jen sex.
- Netrap se tím. - O tom mluvím.
Co když jí pak nebudu stačit?
Co záleží na velikosti tvýho penisu?
Záleží jen na tom, jak velký máš srdce.
Co to plácáš za nesmysly?
Prosím tě, Paco.
Posaď se.
Při každé donášce do toho klubu, o kterým jsem ti říkal…
Ano.
Když odcházím z boxů, podívám se na ty lidi,
jak si to užívají a milují se spolu.
Žijou naplno. Vypadají spokojeně.
Ti lidi se v životě někam posunuli.
Jsou jako nadlidi.
Paco, dnes večer
máme dveře otevřené.
Je na tobě, jestli vejdeš.
Co tam sakra dělají?
Když to neuděláš, žádné drama to nebude,
ale budeš mrhat životem.
To chceš?
Přemýšlej o tom.
Holky?
Musíme převzít iniciativu.
- To je ono. - No tak.
Není tu pár, který se ti líbí?
O to nejde, jenom…
Všichni jsou nadržení, ne?
- Dám si panáka. - To je řeč.
- Určitě si to nakonec užijeme. - To můžeme jít na pouť.
Ber to jako pouť s péry a vagínami.
Co to máš s těmi vagínami?
- Do toho. - Na šukačku.
Panebože. Neotáčej se.
Právě vešel snový pár. Pane jo.
Zdravím, Iváne. Dones nám to, co obvykle.
Hned jsem u vás.
- Promluvme si s nimi. - Počkej. Nic nemám. Belén.
Zlato. Panebože.
Ahoj.
Můžeme si sednout?
- Jasně. - Ahoj.
- Já jsem Belén. - Já Miguel.
- Ahoj. - Těší mě.
- To je Ana. - Ana.
- Ahoj. - Těší mě.
- To je Jaime. - Ahoj.
Nazdar.
Pozdrav se s ním, nebuď nevychovaná.
Ano.
- Jak to jde? - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Ještě dvě skleničky prosím, Iváne.
Co je? Proč jsi přestal?
- Dohoda padá. - Přestaneš uprostřed?
Rád nechávám takové hrubiány jako ty v očekávání.
- A co mám dělat, odejít? - Nevím.
- A co péra? - Jdeš pryč?
Není to tady.
Promiň…
Promiň, že tě přerušuju, ale… Kde jsou soukromé pokoje?
Nemám tušení.
Projdi tady bludištěm,
pak kolem balijských lehátek, až dojdeš do fialové chodby.
- Skvělé. Díky. - Co to děláš?
Někdo tě ojede. Co svatba?
Ahoj, jak je?
Promiň.
Neviděls tu náhodou snubák?
- Ne. - Určitě?
Je to moc důležité.
Hej, ty. Neviděls tu někde zásnubní prsten?
Nejdeš na to trochu moc rychle?
- Už svatba? - Na manželství nevěřím.
Já taky ne. Nevzal bych si někoho, kdo mě nezná jménem.
- Neřekls mi ho. - Ne.
Neptal ses.
Jak se jmenuješ?
Víctor. A ty?
Ra… Raúl.
Pěkné jméno, „Ra… Raúl“.
Těší mě.
Víctor. Ra-Raúl.
A prsten?
Ne. Promiň, zlato. Nic tu není.
Dobře. Díky.
Nebyls na odchodu?
- Jste tu poprvé? - Ano.
Nikdy jsme vás tu neviděli.
- A moc se nám tu líbí, že jo, zlato? - To se uvidí.
- Chodíte sem často? - Čas od času.
Byli jsme tu čtyřikrát za týden.
- Čtyřikrát? - Nebo nic.
- No… - Nejdeme.
Jdeme, zlato.
Chodíte sem, protože nešukáte doma?
Jen proto, že je to náš případ, nemusí to tak mít každý.
Někteří sem chodí kvůli nedostatku vášně.
- Jasně. - Ale to není náš případ.
Jasný? Já bych tě teď snědl.
Dovol mi tě sníst.
Vždycky jsme si říkali, že nechceme být typický pár,
ale že chceme obměnu.
„Obměna“ zní jako…
- Ale pak… - Neposlouchejte. Je to…
Měli byste to vidět nahoře.
Měla za sebou hodně náročný vztah.
Plánovali pořídit si dům, psa, děti.
- S psychopatem, který chce… - Další drink?
Máš plnou sklenici.
- Manueli. - Ne, Miguel.
Jak dlouho jste spolu?
- Pět. - Jak dlouho?
- Pět let. - Ne, šest.
Ale vážně, zlato.
- Ne, kotě, šest let. - Ne.
Bylas ještě s ním, když jsme spolu začali chodit.
To bylo před šesti lety.
Nemusíme vykládat o svém životě cizím lidem.
Ptali se. Co mám dělat, mlčet?
Nevadí nám, že jsi podvedla svého bývalého.
Měnili jste partnery, nebo jsi dělala prasárničky?
Co to děláš, zlato?
Klid. Všichni tu děláme prasárničky. A jsme na to hrdí.
- Trochu. - Hodně.
Ne. Můj bývalej na tohle nebyl.
A protože to byl vypatlanej trouba,
nevěděl, co potřebuju.
Nešlo mu to vysvětlit a ten ubožák byl…
- Vysvětlovala jsem mu to. - Pořád.
Ale protože to byl pitomej sobec, nedokázal se vžít do mé kůže.
Co jsem měla dělat?
Vytetovat si to na čelo, aby to ten idiot pochopil?
Idiot, hajzl, sobec, paro… Dokonalej chlap.
Přestaň, zlato.
Co je? Klid, lásko. Manuel má pravdu.
- Miguel. - Miguel.
Jen si povídáme.
Jestli spolu máme šukat, můžeme se poznat.
Jestli si nejsi jistej, najdi jiný pár. My…
Ne. Jsme si jistý. A vy?
Naprosto. Že jo, zlato?
- Omluvíte nás? - Jo, ale vrátíte se, ne?
Jasně.
Co je to dnes s tebou, zlato? Řekni.
- Co se děje? - Nechci to udělat.
Prosím, je to pro mě moc důležitý.
Tak si najdeme jiný pár. Tihle se mi nelíbí.
Nikdo se ti nebude líbit protože do toho nechceš jít.
- Tím to není. - Ne? Tak čím?
- Je pěkná, ne? - Jo.
On je z tebe nervózní. Udělej to pro mě. Můžeš si vybrat.
- To by mohlo být famózní. - Migueli.
- Jdeme. - Ne.
- Ano. - Ne, sakra.
- Není mi dobře. - Právě jsme přišli.
Tak jo, už jsme se rozhodli.
A?
- Co je další krok? - Můžeme jít dolů, jestli chcete.
Dobře.
Uvidíte. Bude se vám to líbit.
Chci začít tady.
Ano. Sakra, Ano.
Co je?
Se mnou jsi šukala jednou týdně a sem chodíš, jak se ti zlíbí?
Poděkuj mi. Zdá se, že nevíš, co se svou ženou dělat.
Mám ti taky poděkovat, že jsem z tebe měl depresi?
Neozvala ses pět let.
A proč jsi neřekl:
„Se svou bývalkou to dělat nechci?“
Tys to příteli taky neřekla.
Protože Miguela mojí bývalí nezajímají.
Hraješ si na nevázanou liberálku,
ale upřímná být neumíš, co?
Co je to s vámi dvěma?
Bez vás to stojí za prd. Jdeme.
Jasně!
Počkat. Tohle je tajné kolo.
- Tajné kolo? - Co je to?
Cos to řekl?
Je úplněk, cítíš to?
Claudie…
Claudie!
- Páni. Ty děvko. - To je odvážný.
To je ale děvka.
Ukaž, jestli jsi větší děvka než já.
Ano, Marto.
Taky jsem děvka.
Tak jo.
- No. - Jaké to je?
Počkat. V desátém kole položíme otázku každému.
- Ale sirky došly. - Nevadí.
Poslouchejte, vadí-nevadí?
- Nevadí. - Nevadí.
Pravdu.
Chcete,
abychom dnes byli každý s každým?
Co je to?
Jsme přátelé, máme se rádi, dejte mi důvod, proč to neudělat.
Zlato?
Já to chci.
Marto?
Já… Připadám si jako ta Gabriela z kempu.
Ale nevím.
Ne.
Na mě se nedívejte.
Nemám zábrany.
Hej!
Čemu se smějete?
Prostě to říkám.
Když si tu dnes nezašukáme, nebude to kvůli mně.
A dělám to zadarmo…
jako ochutnávku.
Sakra, to je můj Paco!
Jak začneme?
No…
Takhle.
Legenda.
- Claudie. - Neboj.
Uvolni se.
Vydrž chvilku.
- Alberto! - Promluv si s Pacem.
Věřil bys tomu?
Zatraceně.
- Ahoj. - Ahoj.
Iván říkal, že mě hledáš kvůli klíčům na tu…
- Tu schůzku. - Neboj se.
Už jsem ji propásl.
Jestli za to můžu, omlouvám se.
Netrap se tím.
Dobiju si mobil, zavolám Steveovi a něco si vymyslím.
- Hele. - Co je?
- Promiň, jestli jsem to prve přehnal. - To nic.
- Vážně, já… - Klid.
Čekals na mě dlouho?
Ne, jen jsem šel na chvíli před dům.
A cos dělal?
Byl jsi…
- Vypadáš dobře. - Jsem v pohodě.
Ty?
No jo.
Vlastně nejsem v pohodě.
Jsem úplně v pohodě.
Čím to?
- Poslechl jsem tě. Vešel jsem a… - A co?
- A trochu si zašukal. - Trochu?
Tedy, vlastně hodně.
Jasně.
Kde?
V klubu.
V klubu?
A jak?
Šel jsem dozadu a prostě se to stalo.
S kým?
No tak, Claro.
Bylas někdy v temném pokoji?
Já? Jednou jo.
Co myslíš, jednou? Kdy to bylo?
- Nepamatuju si to. - Ne?
- No, ne. - Jak to?
Bylo to jeden den. Byla tam tma, nevzpomínám si.
Tak jo.
Jak sis to užil?
Sakra dobře. Jenom…
Nevím, vešel jsem tam, narazil do holky…
A co?
A bylo mezi námi… silné spojení.
Začali jsme se osahávat a…
líbat.
A pak?
Dělali jsme to na křesle…
- U zdi. - Jasně.
- Taky na obrácenýho psa. - Cože? Nevím, co to…
- Nevím, co to znamená. - Vážně ne?
- Jako zezadu na čtyřech? - Ne.
Ona si dřepne shora a on je dole.
To není na psa, ale kovbojka.
- Cože? - Jasně, kde vidíš psa?
- Pes dává větší smysl. - Sakra.
- Claro. - Nech to být.
- Co se děje? - To víš moc dobře.
Co je s vámi dvěma?
Jaká byla noc?
- Dobrá. - Dobrá.
- Jak se máš? - Dobře.
Rozhodli jsme se zakončit noc tady.
V mém pokoji jsou dva.
Promiň, pařmene, půjčili jsme si nafukovačku.
V pohodě.
Můžeš přespat u sestřenky?
- Jak bylo v klubu? - Dobře.
- My jsme nešli. - Ne.
- Nakonec jsme šli jinam. - Jinam?
- Jo, bylo to… - Ano.
- Dobrý. - Nikdy tam nebyl.
Ne, nikdy.
- Jak se jmenuje? - Koktejlový bar.
Koktejlový bar.
Ano.
- Jaké koktejly jste si dali? - Já měla…
- Banánový. Ne. - Banánový.
- Byl to… - Byl to…
- Ananasový. - Jo, ananasový.
- S rumem. - S rumem. Ananas s rumem.
Byl dobrý?
- Normální. - Jak to myslíš, „normální“?
No, nevím…
Byl skvělý.
- Nejlepší v životě. - No tak, kámo.
Vygůglím si Koktejlový bar.
- To nemá cenu, právě zavírají. - To ne.
- Ano. - Ale právě otevřeli.
Líbilo se jí to, ale nechce to přiznat.
- Není to tak? - Ne. Víš, co se stalo?
Z toho koktejlu mě bolí žaludek.
Jasně, protože tvůj žaludek se řídí společenskými konvencemi.
Ale že jsi z toho měla požitek?
- To je co? - Jasně.
Ale tvoje „konvence“ jsou pro mě základní princip koktejlů.
Některé druhy alkoholu nelze míchat.
Počkat.
Čím víc druhů, tím víc chutí.
Co to sakra je?
Princip.
- Ten základní. - Co to říkáš?
Cože?
Neříkej mi, že jste šukali.
Podívejte se na sebe, bratranec se sestřenkou!
Víte, co se říká o příbuzných, kteří se políbí?
To je něco.
Moje spolubydlící šukala svého bratrance!
Cože?
To je vtip, ne? Myslíš to vážně?
Co když jo?
Jdu se vysprchovat.
- Jdu s tebou. - Ne.
Ne. Dobře.
A co teď? Kde je ta Clara, kterou si pamatuju?
Hele, tady to je. Jdeme.
Musí být tady.
Podívej se tam, já se podívám tady.
- Bingo. - Co?
No tak, Liano.
Přestaneš blbnout a pomůžeš mi?
- Co se děje? - Je tam chlap.
Chlap?
Svázaný chlap.
- Svázaný chlap. - To jsem řekla.
- Proč je tam? - Nevím.
- Třeba ví o tom prstenu. - Možná.
Zdravím, jak je? Dobrý večer.
Promiňte, nevěděl byste náhodou…
- Nesundáme mu roubík? - Jo.
Co když bude křičet?
Konečně.
Kde jste byly?
- Čekal jsem na vás. - Na nás?
Šly jste pro další šampaňské, a nevrátily se.
V kostce, včera jsme se zmastily,
ona se vdává…
Včerejší noc si nepamatujeme.
Jak to myslíte „včerejší noc“?
Jak dlouho už tu jsem?
Tak zhruba celý den.
Jdi se vycpat.
Moje žena bude zuřit. Měl jsem s ní jít nakupovat.
Moc nás to mrzí.
- A klíče? - Nemá to klíče.
- Ne? - Funguje to na kód.
Jedna, tři, devět. Narozeniny mého syna.
Toho nejmladšího.
- To je pěkné, moc milé. - Já vím.
Jedna otázka.
Nepamatuješ, jestli jsem měla snubní prsten, když jsme tě svázaly?
Nechaly jste mě tu svázaného s roubíkem.
Na takové detaily si nevzpomenu.
To je pravda.
- Promiň. - Promiň.
No, dobře.
Co teď?
Svázání, submise, dušení,
dospělé mimino?
Ne.
To není náš styl.
Byl jsem ve skříni 24 hodin.
Bez jídla, pití, spánku, bez světla a zahanbený.
A vy mě tu necháte nadrženého?
- Mám zavolat ochranku? - Prosím, ne.
Tak tedy…
Do toho.
Můžete mě pořádně ojet.
Ne, to je Ricardo. Co mám dělat?
Vezmi to. Postarám se o to.
Určitě?
Jasně.
Víš, co ti udělám s koulema? Udělám ti…
Haló, lásko. Jak je?
Jsem na rozlučce, co mi kluci připravili.
Jak se máš?
Dobře.
Dobře. Jak je?
Jsem namol.
A vzpomněl jsem si, jak moc tě miluju a že se zítra bereme!
Ano.
To je nervák, co?
- Svatba je tu. - Ne.
JSI VDANÁ, PODĚLALAS TO
- Jsi připravena na velký den? - Ano.
Jsem doma v posteli, dívám se na film…
Kdo to tam křičí?
Je to horor.
Tak zatím, lásko.
Dobře, miluju tě.
Já tebe taky.
Proč zrovna díra slasti?
Mohl bych se ptát na totéž.
Tedy, řeknu ti,
že někdy protože jsem nadrženej, jindy pro zábavu,
a protože to je jediný způsob, jak kouřit Ryana Goslinga.
Má to svoje výhody.
Lepší je to bez zdi.
Co takhle jít do jiné místnosti?
- Tohle je dobrý. - Můžeme si dát drink, panáka?
Poslyš…
K čemu by mi to bylo? Proč bych s tebou popíjel?
- Tak co? - Co?
Líbíme se jeden druhému a šukáme.
Skončíme u tebe nebo u mě.
Zítra se vzbudíme, dáme si snídani,
začneme se vídat každý týden.
Léto v Thajsku a zima s rodiči.
- Jsme pár, žijeme spolu… - Počkej.
Trochu předbíháš.
Jen jsem navrhl drink a šukání bez zdi.
Ne cestu do Thajska, Ra-Raúle.
Jsi s chlápkama, co sem chodí, vždycky tak vtipnej?
- Můžu ti říct tajemství? - Stejně mi ho řekneš.
Nikdy jsem tu s nikým tolik nemluvil.
Mluvíš víc, když jsi nervózní.
Jsem nervózní, jen když se mi někdo líbí.
Cože? Vždyť mě neznáš.
Možná proto.
Teď mi řekni tajemství ty.
Počkat, ne.
Neříkej nic. Řekneš mi ho u skleničky.
- Na ten nedojde. - Ale jo.
Chceš se vsadit?
- Líbí se ti to? - Ano.
Co budeme dělat?
- Jdeme. - Tak jo.
- Co myslíš? - Odborník jsi ty, řekni mi to.
To je snadný. Šukají a my děláme totéž na druhou.
Vždyť ho nemiluješ.
Jsi klidný na to, že tvou ženu někdo ojíždí.
A říkám ti, že Miguel ji bohatě uspokojí.
Zlato, tohle musíme zkusit.
Tvoje žena je vážně sexy, Jaime.
No, trochu to tu houstne, co?
Že jo, Jaime? To je ale péro. Sakra, takovej obří klacek.
Jo? Vráží ti ho tam, lásko?
Jo, je uvnitř.
I koule.
Odešlas beze slova. Můžeš to prosím vysvětlit?
No a? Už je to pět let.
Ať je to klidně deset. Dlužíš mi vysvětlení.
Ale Jaime!
Nedělej hloupou, jen mi to řekni.
Proč jsi odešla?
Bylo toho na mě moc.
Prosím tě…
Čeho bylo moc?
Jasně. Proč jste pořád oblečení?
- Jen se mazlíte? - Jo, trochu.
- Zahříváme se. - No tak, chceme vás vidět.
Svlékni se.
Do toho, Jaime!
Už na to jdeme.
Skoro to máme.
A je to.
To je šílený.
Šílený, Jaime.
- Tohle jsi chtěla? - Co?
- Takový život? - Jasně.
Celé měsíce jsem dumal, co jsem udělal špatně,
a ty chceš jen šukat ostatní?
Proč to tak zjednodušuješ?
Tak to není. Nejdřív to mezi mnou a Miguelem jiskřilo.
Byl to výjimečný vztah.
Ale teď ho víc zajímá šukat ostatní, než být se mnou.
A tohle opravdu chceš?
Já nevím.
Věděl jsem, co s tebou chci.
Co je?
No…
Chtěla jsem ti zavolat.
Vážně?
Ano.
Tak proč jsi nezavolala?
Nevím.
Chybíš mi.
Ty mně taky.
Co to má sakra být?
To se nesluší.
Jestli nás budou chtít taky, nejdu do toho.
Pochybuju, že nás přizvou.
To by stačilo, ne?
Úplně to obrátily, sakra.
- Kam jdeš? Naštvou se. - To je mi fuk.
To nebylo v plánu. Buď šukáme všichni, nebo…
Taky s tebou tak vzdychá?
Usnuly.
Ony spí.
Lásko.
Měli bychom jít, ne?
Martu je lepší nebudit. Radši je tu necháme.
Taky třeba chceme spát.
Rum s kolou?
- To není fér. To je podvádění. - Žádné podvádění.
Říkal jsem, že si dáme drink, a tak to bude.
Vyhrál jsem sázku.
No tak, můžeš začít.
Jak ses sem dostal?
Ty seš otravnej.
Tak poslouchej.
Před dvěma měsíci jsme se s přítelem sestěhovali.
Sedali jsme na koberci,
pak jsme se rozhodli koupit gauč.
Koupili jsme obří gauč od návrháře se dvěma sedadly. Pro pár ideální.
A když jsme zaplatili,
prodejce řekl, že dovézt si ho máme sami, že to není Ikea.
Nakonec jsme ho nesli přes celou Barcelonu.
Zvládli jste to?
Po třech hodinách.
Plus tři čtvrtě hodiny do sedmého patra.
Když jsme ho dali do obýváku…
Dali jste ho do obýváku…
Salva se na mě divně podíval.
Myslel jsem, že to chápu. Svlékám se,
abychom gauč pokřtili.
Ale on mě zarazil a řekl, že je konec.
Že už mě nemiluje.
Prostě se zvedl a odešel.
Chtěl jsem jít za ním, ale měl jsem kalhoty dole,
spadl jsem a rozbil si nos.
Tekla mi krev.
Docela hodně.
A pak?
Pak nic.
Takže ten gauč je tvůj největší nepřítel.
Nenávidíš ho. Nechceš na něm nikdy sedět.
Pak ho jednoho dne prodáš, co?
Ano.
Ať se snažíš jakkoli, nemůžeš se ho zbavit.
Zkoušel jsem to.
A najednou už toho máš dost.
Rozhodneš se vydat jinou cestou
a začít znovu. Ale děsí tě to.
Děsí tě představa, že jsi s jiným mužem, koupíte si gauč,
odnesete ho do bytu přes celé město, abys nakonec zůstal sám,
nahý a v krvi.
Tak chodíš k dírám slasti, kde žádné gauče nejsou.
Jsi snad psycholog?
Vůbec ne.
Žil jsem s přítelem v devátém patře a koupili jsme si matraci.
Víš co?
- Chci tě vidět. - To není dobrý nápad.
Je spousta způsobů, jak na to.
Škoda, že nejsi Ryan Gosling.
- Claro. - Co je?
Ale nic.
Jsme bratranec a sestřenice.
- Já vím. - Tak jo.
- Ale… - Co je?
Když na to nemyslíš,
technicky vzato,
když sis to na vesnici dělala, myslelas…
- Co? Ne, počkej. - Opatrně.
- Počkej, Pablo. - Jen říkám.
Když jsem byla na vesnici…
Byla jsem malá holka. Tak to nemůžeš brát.
Tak jo. Je to špatně.
Kdybych to věděla, nepozvala bych tě.
Já to taky nevěděl.
Navíc jsi mě pozvala.
- Řekl jsi, že v hotelu není volno. - Ne.
Řekl jsem, že vypadá děsně, ne, že nic nemají.
To je jedno.
Uvolnil jsem se jako kdysi. Tak jsi to po mně chtěla.
- Tohle jsem nechtěla. - Tohle ne.
Ale byl to nejlepší sex v mým životě. Co nadělám?
Pro mě ne, a stejně nic nevíme, protože byla tma.
Ne, neviděli jsme se.
Ale… slyšeli jsme se.
A ty… jsi vzdychala jako vždycky.
Tys celou dobu věděl, že jsem to já?
Celou dobu ne. Až když jsi začala…
No tak.
No tak. Taky jsi věděla, že jsem to já. Claro!
Jak jsem to mohla Ricardovi udělat?
A babičce.
Promiň.
Máš pravdu. Chudák babička.
Možná se nemusím vdávat.
Já nevím. Zasnoubení, manželství…
- Je to pro mě těžký. - Jo.
„Jo“?
Nic jiného neřekneš? Jen „jo“?
Nebudeš mě přemlouvat, abych se vdala?
Že mě Ricardo miluje a tohle byla chyba z opilosti?
Počkej chvíli.
Ricardo mi přijde skvělý, to víš.
Ale včera jsi strávila noc ve swingers klubu
a říkala, že manželství je na hovno a tvůj život skončil.
Byla jsem namol.
Kdyby to nebyl ten prsten, bylo by to něco jiného.
Chceš se vdávat?
- Holky. - Ahoj.
- Tak co?
- Ahoj. - Ahoj.
- Promiň. - Poslyš, Liano.
Říkali jsme si se ženou, že půjdeme někam do soukromí.
A místo pro jednu navíc by bylo.
Dnes ne.
- Proč? - Dnes ne, vážně.
Liano.
- Běž. - Určitě?
Nedá se nic dělat.
Víš, co je shibari?
Znáš shibari?
- Ne. - Ne?
Děkuji.
Promiň, ale všechno jsem slyšel.
Myslíš, že má Liana pravdu?
- Komu na tom sejde? - Mně.
Protože mám tvůj prsten.
A proč ho máš?
- Dalas mi ho. - No jo.
- Po tom, co jsme šukali. - Cože?
- To je lež. - Lež?
Podívej. Říkalas, že jsem ti otevřel oči.
A že si nechceš odpírat sex s jinými.
Řeklas, ať si ho nechám,
abys neudělala největší životní chybu.
Lžeš.
Mně je to ukradený. Je mi to fuk.
Tumáš.
Tady máš svůj prsten. Teď se můžeš vdát.
A jaký to bylo?
Jestli je to vážně
naposled, co jsem šukala s někým jiným než s manželem,
bylo by fajn si to pamatovat, ne?
- Mám ti to říct? - A…
Chci, abys mi to připomněl.
Tohle si nepamatuješ?
- Ne. - Ne?
Nebo tohle?
- Tohle? - Ne.
A tohle?
- Ne. - Ne?
Poškrábalas mi krk. Hele.
Na tohle si vzpomeneš.
Nic si nepamatuju.
Co to sakra děláš?
- Co to sakra děláš? - To, cos chtěl.
- Co se děje? - Nezahrávej si se mnou, Ano.
Mazlíš se. Víš, že sem chodí lidi šukat, ne?
- No… - Tak to ne.
Jestli ji znovu pohladíš, rozflákám ti ksicht.
- Co to děláš, Migueli? - Zasraný nováčci. Jdeme, Ano.
- To stačí, Migueli. - Co je to s tebou?
Co je? Už toho mám dost.
Celé roky jsem sledovala přehlídku penisů a vagín.
Jsou tady. Nemůžu je dostat z hlavy.
A už toho mám dost.
Uklidni se.
- Ne. - Jdu se obléct, odcházíme.
- Já odcházím. - Počkej, sakra.
- Nech mě. - Sakra, prosím.
- Nech ji. - Sklapni, tebe se to netýká.
Počkej, prosím. Promluvíme si o tom. Neopouštěj mě.
- Migueli. - Neopouštěj mě.
- To stačí, Migueli. - Jasně, jsem…
- Promiň. - Jdi do hajzlu.
Počkej! Neopouštěj mě! Sakra, Ano!
- Sakra. - Jdeme.
Vteřinu.
Proč jste se mazlili?
Říkám, proč jste se mazlili?
- Ana je má bývalá. - Cože?
- To si děláš srandu. - No jo!
- Zatraceně. - Tak jo.
Dobře. Do hajzlu.
Proč jsi nic neřekl?
To jako vážně?
Co vešla, nebyli jsme schopni slova.
Tak mluv teď.
Víš, co ti řeknu.
Povídej.
Už tě nemiluju, Belén.
Mrzí mě to, ale nemiluju tě.
Ano.
Opustil jsem Belén.
- Proč? - Jak se můžeš ptát?
- Co to děláš? - Co je?
Podle mě jsi zmatený.
Z čeho? Tedy, ano…
Stala se spousta věcí, uznávám.
Nechala jsem se unést vzpomínkami.
Neříkej, žes necítila totéž.
Přiznej se.
Já to věděla.
- Co? - Jsme o šest let zpátky.
- Jak to? - Tohle se stalo
a teď se na mě díváš stejně.
Jak se na tebe dívám?
Takhle.
Jako bys říkal: „Vezmeme se, koupíme si dům,
budeme mít dvě děti, Marijoseho a Josemari,
pořídíme si čokla.“
- Nemáš ráda psy? - Nemám!
Vidíš? Proto jsem odešla.
Tohle už znám. Kdybychom se k sobě vrátili,
bylo by to stejné.
Nemyslím si, ale tehdy jsme byli mladší.
Teď nám dal život příležitost, kterou nesmíme propást…
Jaime.
A je to tady zase.
Je to tak.
Promiň. Nemůžeme se tentokrát rozejít jako přátelé?
- Jasně. - Dobře.
- Co je? - Vyděsils mě.
- Co to děláte? - Ne.
Co to děláte? Počkat, ne.
To je omyl, tohle jsou city.
- Ty nechceš? - Ne.
- Mateš mě. - Ne, díky.
- Promiňte. - Užijte si to.
Sbohem, Ano.
Sbohem, Jaime.
- Hele… - Co?
Kdybys někdy chtěla,
bez závazků jako přátelé,
zajít na pivo…
Zavolej mi.
Tak jo.
Neslyšels, když jsem říkala, abys city nechal doma?
Neslyšel. Nevím, co to se mnou je.
Většina lidí, kteří sem chodí,
hledá odpověď na svou otázku.
- A najdou ji? - Ne.
Někdy si odpověď najde je.
Tehdy to celé začne.
- Tedy… - No nic.
- Tedy… - Takže…
Bylo to fajn, ne?
Jo.
- Večeře byla pěkná. - Měli bychom to zopakovat.
Samozřejmě.
Možná to celé trochu promíchat.
Aby z toho nebyla rutina.
Člověk musí být opatrný.
Opustit rutinu a začít novou, to je hloupé.
Taky jste to mohli zkusit.
No…
No tak.
Ahoj.
Tak jo, dobře.
- Ahoj, Paco. - Tak zítra.
Brzy na viděnou.
Pojďte, odcházíme!
Párty může začít!
No tak, můj kámoš se žení!
Hej.
Jak je, Albo? Co tu děláš?
- A Ricardo? - Ricardo.
Ricardo odešel před chvílí.
- Vypadáš úžasně. - Děkuji.
Ne, Ricardo!
Není tu, odešel.
Ricardo tu není.
Ricardo! Kluci?
Je tu Ricardo? Ne, odešel.
Ricardo tu není. Není tu.
Hledá Ricarda. Škoda, že odešel.
Ne.
Sakra.
Vážně?
Není to, jak to vypadá, Albo.
Moc se omlouvám. Nevěděla jsem, že má přítelkyni.
Tohle je rozlučka.
Aspoň jsem se snažila.
Sbohem, krasavče.
Moc mě to mrzí, lásko. Omlouvám se, jsem namol.
Je toho na mě moc.
Počkej, nic se neděje.
Všechno v pohodě.
- Cože? - V pohodě.
Přišla jsem ti říct, že…
- Šukala jsem s jiným. - Cože?
- Dvakrát. - No…
Ricardo, myslím, že je jasný,
že na tohle nejsme připravený.
Počkat. Chceš mi říct…
Ty se nechceš vdávat?
Myslím, že ne.
Už mě nemiluješ?
Jsem do tebe blázen, ale…
Jak se máme vzít, když se navzájem podvádíme
12 hodin před svatbou?
Nemůžeme to celé zahodit kvůli chybě za jednu noc.
Měsíce.
Ricardo, celé měsíce myslím na to, že budeš poslední, s kým budu spát.
A to mě děsí.
Mám ráda i jiné lidi.
Ale to je normální. Všechny páry myslí na sex s jinýma.
- To se děje všem. - Taky všichni podvádějí ve svatební den?
- Albo. Lásko. - Co?
Vždycky jsme měli s monogamií problém.
Ano.
Třeba to chceme mít jako pár jinak.
- To neznamená, že se nemilujeme. - No jasně.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
- Jsem do tebe blázen. - Já do tebe taky.
Tak…
Co budeme dělat?
Ricardo.
Chceš si mě vzít a šukat, s kým se ti zachce?
- Ano. - Ano?
- Albo. - Řekni.
Chceš si mě vzít a šukat, s kým se ti zachce?
- Ano. - Ano?
- Ano. - Vážně?
Ano, vážně.
- Miluju tě. - A já tebe, lásko.
Na zdraví nevěsty a ženicha!
- Mám déjà vu. - Jo.
Tvá kámoška je hlasitější než ty.
No…
Jo.
Jo… co?
No tak.
Já…
Taky jsem si myslela,
že je to nejlepší sex v životě.
A věděla jsem, že jsi to ty.
Protože když ses měl udělat, zachrochtal jsi jako prase.
- Cože? - Jo.
- To nedělám. - Ano.
To nedělám.
- Ne. - Ne, jasně, jo…
Jenom, že…
To je lepší.
Takže…
To je všechno.
Ano. To je všechno.
Sbohem, Víctore.
Sbohem, Ra-Raúle.
Těšilo mě.
Mě taky.
Hele, Raúle.
Raúle?
Raúle.
Jsi tam?
Víctore?
- Nasednete si, nebo ne? - Ano.
Ulice Guillerma Tella, číslo 29.
Stop.
Ano, je to něco, co vás zaskočí.
A váš život se náhle změní.
Nemůžete si to nijak vysvětlit
a nikdy se na to nemůžete připravit.
Ale najednou ve vás zajiskří
a začne vám bušit srdce,
jste nervózní a cítíte mravenčení…
Věříte, že celý váš život směřoval do této chvíle.
A vesmír se náhle spojí s osudem, tady a teď.
Protože ať chcete nebo se snažíte jakkoli,
nedokážete tomu odolat.
Nepoznáváme se,
ani nedokážeme slovy vyjádřit, co se děje,
protože tyto okamžiky nás mají v moci.
Proč se do někoho zamilujeme?
Co se nám honí hlavou?
A odpověď je…
Víctore!
Naprosto nic.
Ať začne sexuální revoluce.
Nutili nás myslet si, že zamilovat se lze jen jedním způsobem,
být nadržený, šukat.
Ale tak to není.
Můžeme celý svůj život
nechat svět rozhodovat za nás, co se nám líbí a co ne,
nebo se můžeme rozhodnout sami.
Rozhodnout se, kým jsme, a u druhého rozpoznat
ne to, v čem se lišíme od ostatních,
ale v čem jsme jedineční.
Zahnutí tvého péra se nedá splést.
Milujme se takoví, jací jsme,
a dovolme ostatním milovat nás takové, jací jsme.
A jednou provždy zapomeňme
na vzory, které, upřímně, neznamenají vůbec nic.
- V chudobě? - Ano.
- Ano? - Ano.
- A v nemoci? - Ano.
- Ano? - Ano.
Ano!
Napišme si spolu vlastní pravidla
nebo zkoumejme nové cesty,
které jsme si dosud neuměli představit.
To je krásný pocit.
Naučme se přijmout, že v tomto neustálém hledání
občas sami sebe nenajdeme.
Co teď uděláme?
Ale oceňujme sex a lásku takové, jaké skutečně jsou.
Jako nejúžasnější dar, který někdo může dát a obdržet.
Něco, co si všichni zasloužíme prožívat naplno,
bez rozdílů, bez kompromisů,
bez zahanbení.
Jdeme mrdat?
Protože občas vás něco překvapí…
Ano!
…a ze dne na den se váš život najednou změní.
Ano.
Claudie.
Jsem Paco.
Claudie!
Jak chceš.
Vzdychej hlasitěji.
Ne, uslyší nás.
Ať to slyší.
Může mě někdo rozvázat?
Prosím, další den už ne!
No tak! Prosím!
To je už druhej grupáč, co jsem tenhle měsíc propásl.
Překlad titulků: Pavla Le Roch