Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
1932. OXFORDI EGYETEM
Hé, Ian! Még élsz?
Kössünk fogadást!
Kérhetnék még egy kis pezsgőt?
- Már nem szolgálunk fel többet. - Ó, kérem!
Nagyon sajnálom.
Kérem!
Nagyon sajnálom.
Köszönöm.
Ti, angolok sosem fogjátok megérteni,
hogy ez identitás kérdése.
Nem, több mint az identitásé.
Arról beszélek…
Hugh, ébresztő!
Egy olyan országról beszélek, ami…
Muszáj aludnom.
Figyelsz te rám?
Figyelek. Minden szót hallok.
Dehogy figyelsz.
- Mit csinálsz? - Tudod, mire készülök?
Valami valóságost akarok érezni!
Tessék, itt van valami valóságos!
Ez az!
Hozd ide! Haldoklik! Szüksége van rá!
Íme Ízisz áttetsző vize!
Fogd be, Paul!
Szeretlek téged is, meg a Chartey-t is!
Állítsd már le magad!
Paul, gyere vissza!
Az álom hamarosan véget ér, és ezt meg kell ünnepelnünk!
- Ünnepelnünk kell! Rajta! - Hála istennek! Állítsd le!
Ha éjféli csobbanásra vágyik, az abszolút az ő döntése.
Nem akarok csobbanni.
A vízbe vetem magam őrült generációnk felett érzett kétségbeesésemben.
Kiváló! Csak rajta!
Nem tudom.
Ne igyál többet!
Kérlek!
Ne már! Hárman vagyunk.
Csak azért csináljátok, mert itt vagyok.
Nézd a fiút!
Annyira angol!
- Hagyd békén! - Mindig ez!
- Mi a baj azzal, ha valaki angol? - Ezt tanultam Oxfordban.
Megint kioktat.
Az angolok jellegzetes vonása a távolságtartás.
Bizony. Nemcsak egymástól, hanem az érzésektől is.
Másból sem állunk, csak érzésekből.
Új korszak kezdődik.
Az Új Németországban. Majd meglátjátok.
Az Új Németország.
- Igen. - Egy rakás gengszter és rasszista.
Németország a legbüszkébb ország a földön.
Majd meglátod, ha eljössz hozzánk Münchenbe.
- Jó. - Megvédelek.
Adj egy cigit!
Nem. Ez az utolsó.
- Akkor osztozunk rajta. - Majd én!
- Jó vagy. - Menni fog.
Tartsd bent!
- Oké. - Ég?
Az őrült generációnk!
Az őrült generációnk.
Gyönyörű.
LONDON - HAT ÉVVEL KÉSŐBB
HOL A GÁZÁLARCOD?
Meghúznád a kötelet?
Ha nem megy, hozom anyádat, hogy megmutassa.
- Elnézést! - Semmi baj!
Jó. Fogd be, és haladjunk!
Most húzd le balra!
Csak finoman, ne túl erősen!
- Tartsd biztosan! - Igen!
Igen, ez jó. Tartsd meg!
Jobb, fiúk. Így már menni fog.
Nem, nézd! Az isten szerelmére, fennakadt a kőfaragásokon!
Óvatosan! Csak finoman!
Gyerünk! Húzd balra a tiédet!
Próbálom!
Erre!
Vigyázz!
Ez igaz?
Gyerünk, fiúk!
Bármit megállítanak, ami repül.
Tudom. Azt mondtam, pontos leszek.
Hamut azért ne szórj a fejedre!
Én is elkéstem.
Köszönöm.
- Mi ez? - Arthur gázálarca.
Most mentem el érte.
Nem tudtam, hogy gyerekeknek is gyártanak.
Nos, mindannyiunk számára új a helyzet.
Állítólag, ha jeleznek, először az övét kell feltennem.
Próbára teszik az ember anyai odaadását, nem?
Iszunk valamit? Kiszáradtam.
- Fél üveg Chablist! - Máris, uram.
A felét?
Dolgozom.
- Mi folyik nálatok? - Nem beszélhetek róla.
Szerintem senki sem hallgatózik.
Hitler a Szudéta-vidéket akarja.
Azt hitte, a csehek megfutamodnak, de alábecsülte őket.
- Igen, én… - Nem adják fel harc nélkül.
Ha holnap nincs megállapodás, Németország mozgósít,
és a franciák és a britek kénytelenek megvédeni Csehszlovákiát.
Amint ez bekövetkezik…
Köszönöm.
Emlékszel az ebédre itt az esküvő másnapján?
Igen, Hugh. Gyomorrontást kaptam a haltól.
Igen. Bocs. Úristen!
- Bocs, elfelejtettem. - Semmi baj.
De akkor is ez az egyik legjobb hely Londonban.
Igen.
Bárcsak felmehetnénk,
kivennénk egy szobát, és egész délután ágyban lennénk.
Mi tart vissza?
Arthur a dadusnál van, és nem úgy tűnik, hogy teltház van.
Miért nem nézed meg, hogy el tudod-e intézni?
Tudod, hogy nem lehet.
- Tényleg? - Fél 3-ra vissza kell érnem.
- Miért kérsz… - Te hoztad fel.
Csak próbálok igyekezni, ahogy kérted.
Tudom.
Mr. Legat, a Downing Streetből hívják.
A pokolba!
Fel kell vennem.
Természetesen.
Gondoltam, itt nyugodtan beszélhet.
Köszönöm.
Itt Legat.
Attól tartok, vissza kell jönnöd.
Cleverly keres. Úgy tűnik, Berlinben vége a tárgyalásnak.
Sir Horace Wilson hazarepül.
Indulok.
Siess, ahogy tudsz, vagy nekünk annyi!
Basszus!
Lord North Street 83-ba legyen szíves!
Ebéd egy luxusszállóban egy nemzetközi válság közepette.
Lehet, hogy a külügyben ez járja…
Elnézést, uram. Többé nem fordul elő.
Semmi magyarázat?
Ma van a házassági évfordulóm.
Gratulálok!
Van, hogy az ember családja háttérbe szorul.
Mint most is.
- Syers tájékoztatta? - Úgy tudom, a tárgyalásnak vége.
Mindjárt elszabadul a pokol. Hitler holnap már mozgósít.
Hat órakor a miniszterelnök rádióbeszédet intéz a nemzethez,
és öné lesz a BBC.
Besz… Elnézést, uram. Beszélt valaki a csehekkel?
- Mi? - Csak gondoltam, hogy a csehek…
A miniszterelnöknek nincs szüksége a tanácsaira, Legat.
Igen, uram.
FOGJUNK ÖSSZE STOP HITLER
ÁLLJUNK KI A CSEHEKÉRT MEGÁLLJ HITLERNEK ÉS A HÁBORÚNAK
Meg kell mondanom, ez a lehető legrosszabbkor jön, miniszterelnök úr.
Miniszterelnök úr, Sir Horace van itt.
Nos, úgy tűnik, van dolguk, uraim.
- A világért sem hátráltatnám önöket. - Miniszterelnök úr.
Bevezethetem, uram?
Ó, hogyne.
Horace?
Köszönöm, Osmund.
Miniszterelnök úr!
Gondolom, örül, hogy visszatért.
Milyen volt? Hogy ment?
Nos, szörnyen kezdődött, és onnan csak egyre rosszabb lett.
Egy napot sem vár tovább a megszállással.
Reggel figyelmeztettem, hogy ha a franciák teljesítik kötelességüket,
melléjük kell állnunk.
Erre mit mondott?
Rám mosolygott.
Az még zavarba ejtőbb, mint amikor kiabál.
De az üzenet egyértelmű.
Holnap mozgósít.
Csinos a ruhája.
A felvonuláshoz.
Uram, választott már valamit?
- Kávét, feketén. - Máris.
Helló!
Hogy ment?
- Önnek valamit, uram? - Nem, köszönöm.
Ma csak kiabált velük.
A tárgyalásnak az angolokkal vége. Elege van.
Végül Henderson csak hallgatott.
Wilson felállt, és elment. Egyenesen a reptérre és vissza Londonba.
És bizonyításképp, hogy nem viccel,
ez az eszelős tankokat vonultat fel a Wilhemstrassén.
- A brit nagykövetséghez. - És?
Holnap mozgósítunk.
- Biztos vagy benne? - Biztos.
Akkor csak pár óránk maradt.
Oster most beszél a tábornokokkal.
Este megbeszéljük.
Új hely, Alt-Berlin. Tíz óra.
Vissza kell mennem.
A francba, de félek!
Etethetjük a galambokat?
- Igen. - Ó, éhesek.
- Hogy hívnak? - Margarete.
- Tessék! - Gyere ide!
Nem félsz tőlem, uyge?
- Frau Limpert? - Igen?
- Intézem. - Rendben.
- Elmondaná Herr Plassmannek? - Igen.
Majd én!
Menni fog.
- Herr von Hartmann. - Menni fog.
Így.
Szabad?
Itt London.
Hamarosan hallhatják a miniszterelnököt,
a méltóságos Neville Chamberlaint
a Downing Street 10-ből.
Beszédét az egész birodalomban,
az amerikai kontinensen
és számos külföldi országban is hallják majd.
Mr. Chamberlain.
Néhány szót szólnék önökhöz,
Nagy-Britannia és a birodalom férfijaihoz és asszonyaihoz.
Milyen szörnyű és abszurd,
hogy árkokat ásunk és gázmaszkokat próbálgatunk
egy távoli országban zajló vita miatt,
amelynek résztvevőiről mit sem tudunk.
Mind Herr Hitler és a csehek
szenvedélyesen felvázolták ügyüket a Szudéta-vidéket illetően.
Herr Hitler négyszemközt azt mondta nekem,
amit tegnap este nyilvánosan is megismételt,
hogy ennek az ügynek a végeztével
véget érnek Németország területi követelései Európában.
Eszement bolond.
Kérem, hogy
a lehető legnyugodtabban várják ki
a következő napok eseményeit.
Amíg a háború el nem kezdődik,
addig van remény a megakadályozására.
Biztosra vehetik, hogy én a békéért harcolok majd
az utolsó pillanatig.
Jó éjt!
És már nincs adásban, miniszterelnök úr.
Szép volt, uram! Egy botlás sem volt.
Fénykép.
Így, mintha olvasnék.
Nagyszerű. Köszönjük szépen!
Remekül helytállt, uram.
Köszönöm.
Úgy hiszem, az a trükkje, hogy azt képzelem,
egyvalakivel beszélgetek otthon a fotelban ülve.
Persze ma este kicsit nehezebb volt,
mert valaki más is lappangott az árnyékban.
Herr Hitler.
NEVILLE CHAMBERLAIN BRIT MINISZTERELNÖK RÁDIÓBESZÉDE
Személyesen viszi a kancelláriába?
Igen. Kíváncsi vagyok, Hitler mit felel.
- És utána? - Utána?
Utána.
- Utána találkozóm van Mittében. - Értem. „Találkozó”?
Igen.
Milyen titokzatos.
Nos, a következő viszontlátásig, Herr von Hartmann.
Mrs. Winter.
Az isten szerelmére! Ezzel kellett volna kezdeni.
Mindent kézben tartok. Leslie? Igen, ez nem jöhet.
Hova üljek?
- Bizony. - Akkor ülök előre.
Köszönöm.
Akkor én ülök elöl.
Gyere, drágám!
Jézusom!
Arthur?
Sajnálom! Nem számítottam rá, hogy…
Szia!
Mi volt ez?
- Megijesztett. - Eddig téged várt.
Jó, hogy itthon vagy.
A táskámért jöttem, és megyek vissza. Nem maradhatok sokáig.
Bent leszel?
Úgy tűnik, kellek.
Itthon is kellesz.
Mi történik?
Pakolj be egyheti ruhát, és azonnal menjetek a szüleidhez!
Elmondod, miért?
Tudnom kell, hogy biztonságban vagytok.
- Nélküled nem megyek. - Ó, Pamela! Sajnos muszáj.
Holnap már nehéz lesz kijutni Londonból.
Mondd, hogy van egy fiad, és kellesz itthon.
Nincs befolyásom…
- Holnap mehetsz. - Lehetetlen. Ez túl fontos.
Nem fontosabb, mint a családod.
- Világos. - Drágám, én…
Eressz!
- Észszerűtlen vagy. - Én vagyok észszerűtlen?!
A rohadt nyugalmaddal szemben én mindig hisztérikus vagyok!
Szerinted nincsenek dolgok, amik… A házasságodról van szó!
A családodról!
És tudom, hogy kiborultam, és tudom, mennyire utálod,
de a hallgatásod kikészít!
Pakolunk, és egy órán belül indulunk.
Senki nem kényszerített, hogy elvegyél, Hugh.
Úgy teszel, mintha erre ítéltek volna.
- Te választottad ezt. - Nem…
Nem az én hibám, hogy csalódtál az életedben.
- Hagyjuk! - Igen, persze. Hagyjuk!
- Fogd ezeket! - A kanapéhoz két ember kell.
- Képek. - Először ez jön.
Tud adni munkát?
ÜDV! MUNKÁT KERESEK!
Tud adni munkát?
Paulie! Na ne! Ezt nem hiszem el.
Franz Sauer.
- A kis Paulie! - Hogy vagy?
Szorgosan, mint a hangyák. És te? Merre tartasz?
A brit nagykövetségre.
Én kézbesítem a hivatalos választ Chamberlain rádióbeszédére.
- Komolyan? - Igen.
Nem viccelsz?
Ki gondolta volna, hogy üzeneteket kézbesítesz majd
a világ vezetői között?
- Én meg magát a Führert védem. - A testőrséggel vagy?
Führervédelmi Parancsnokság.
Egy a 27-ből.
Gratulálok!
Paulie, egy a csak 27-ből.
Gratulálok!
De mindenki tudta, hogy egyszer csúcsra jutsz.
- Minden nap elámulok rajta. - Ostobaság. Mindig is nyertesek voltunk.
- Én nem. - Mindig.
- Visszajössz a focicsapatba? - Nem, köszönöm.
Az te voltál, Franz. Az ellenfél úgy rettegett tőled, hogy összehugyozta magát.
Igen. Minket nem léptek le. Engem semmiképp sem.
Paul, ne hagyd, hogy feltartsalak! Siess! Hív a kötelesség.
Viszlát, Franz!
Nem, ha én látlak meg előbb, Paulie von Hartmann!
Hé! Az nem a maga krumplija!
Hugh! Ezt egyenesen a miniszterelnöknek kell vinni.
- Mi az? - Válasz Berlinből. Siess!
Köszönöm.
Csehszlovákia népét a nácikra hagynánk.
Nem hagynánk magukra őket.
Elnézést! Hitler válasza a beszédére.
Jó.
Nos?
Nem gondolja meg magát.
Tudja, lehet, hogy…
Legat, idehozná a The Timest az irodámból?
Igen, uram.
Van itt egy.
- Igen. Mai? - Igen.
Akkor jó. Lássuk, mi áll itt!
- Hitler beszéde a 17. oldalon van, uram. - Tizenhét, remek.
Meg is van. Jó.
Nos, van…
Valami motoszkál bennem, mióta elolvastam.
„Sosem találtunk egyetlen nagyhatalmat sem Európában
olyan személlyel az élén, aki annyira megértené
népünk gyötrelmét,
mint nagyszerű barátom, Benito Mussolini.”
- Érti, mire gondolok? - Igen.
Én azt hiszem, nem.
Ha Herr Hitler rám nem hallgat,
talán hallgat nagyszerű barátjára,
Benito Mussolinire.
Legat, vigye ezt a kódolókhoz,
és azonnal küldesse el táviratban Jimmy Drummondnak,
a római nagykövetünknek.
Igenis, miniszterelnök úr.
Nem kellene szólni a külügyminiszternek, hogy ír az olaszoknak?
A pokolba a külügyminiszterrel!
Ó, Legat! Ezt felejtse el!
Sikál…
Nézzék meg őket! Figyeljenek!
Ez való a zsidóknak.
Folytasd a sikálást!
Mondom, súrolj tovább!
A repedésekben is. Folytasd! Mondom, súrolj tovább!
Kimaradt egy rész.
Nézzék ezt a zsidó disznót!
Hogy tönkretette a jelenléte a földet!
A lágy leheleted vigaszt nyújt…
A repedéseket is!
Folytasd! Mondom, súrolj tovább!
A karodban
Órákat sétáltunk mezítláb
A puha mohán
Csendben álmodsz
Különös csillagjegyekről
Az arany fürtökről
Melyeken a hold fénye csillan
Látom a vágyakozást
De nem maradhatsz…
- Elnézést. - Azt hittem, eltévedtél.
Mi az?
Furcsa önnel itt találkozni, alezredes.
- Még sosem láttam civil ruhában. - Egy pillanat.
Andi, három snapszot!
Három snapsz, máris.
Rajta!
Mindenki ott volt. Az összes vezető védelmi tábornok.
És újra megerősítették,
hogy határozottan ellenzik a háborút a csehekkel.
Erre a pillanatra vártunk.
Holnap kettőkor, amikor Hitler parancsot ad a támadásra,
a Wehrmacht közbelép.
- És hármunknak kulcsszerepe lesz. - Ez pontosan mit jelent?
Elmegyünk a kancelláriába.
Gondoskodunk róla, hogy a belépési pontok tiszták legyenek.
Aztán megadjuk a jelet, és Hitlert letartóztatják.
Gondolja, hogy a Wehrmacht fellép ellene?
Háború a csehekkel…
Ez háborút jelent a britekkel és a franciákkal.
Ez őrület! Ez az utolsó, amit a tábornokok akarnak.
Rendben, Hans. De akkor sem bízom a tábornokokban.
Nem állnak ki vele szemben.
Csak a háborút ellenzik, mert félnek, hogy elveszítik.
Tényleg ez az egyetlen terv?
Az egyetlen létező terv, Erich.
Elképesztően bizonytalannak hangzik.
Belegondoltál már, hogy mi van, ha nincs igazunk?
Mi van, ha tévedünk?
Mi van, ha neki van igaza, és igazat mond,
és csak vissza akarja venni a Németországhoz tartozó területeket?
És aztán megáll?
Akkor menj el, Erich!
Kicsi, hitvány ember.
Hitler olyan, mint egy gazember.
Csak a saját igazságát ismeri. Egyre többet és többet vesz majd el.
- És egyre több áldozat lesz. - Honnan tudja?
- Sosem áll meg! - Most nem vitatkozni kell!
- Holnap, holnap van a napja… - Három snapsz.
Velünk vagy, Erich?
Tegyük fel, hogy holnap Hitlert letartóztatják.
Utána mi lesz?
Lelőjük a rohadékot.
Ha nem adja meg magát.
Holnap kettőkor bemondják, hogy kezdik a mozgósítást.
Az lesz jel.
Barátaim, a történelem figyel minket.
Valamikor holnap este
ez az egész rémálom véget ér.
Látom a vágyakozást
De nem maradhatsz
Gyere, táncold velem át a kék éjszakát
Még egyszer
- Mi? Le akarja tartóztatni? - Ez a terv, igen.
- Szerinted beválik? - Igen.
Hogy ez a Wehrmacht a főnök ellen fordulna?
Soha. Majd meglátod. Egy tábornok felesége voltam.
A férjed egy hűtlen seggfej volt.
Igen, hozzám talán, de Hitlerhez soha.
Ha holnap mozgósít, megállítjuk.
- Azt akarod, hogy mozgósítson? - Igen, a francba!
Ha nem kezd háborút, nem tudjuk megállítani.
De ez azt jelenti, hogy nektek kell ez a háború. Milyen perverz!
Persze, hogy perverz, Helen. Bűncselekmény nélkül nincs letartóztatás.
Mi az?
Átgondolom, hogy bízhatok-e benned.
- Már bíztál bennem. - Ez most más.
Mi az?
KÜLÜGYMINISZTÉRIUM, POLITIKAI OSZTÁLY
Ez meg mi?
A Külügyminisztériumtól kaptam. Ma hoztam el.
Mi ez?
Ez az igazi terve Európa számára.
A KANCELLÁRIA ÜLÉSÉNEK JEGYZŐKÖNYVE 1937. NOVEMBER 5-ÉN
Ezért letartóztatnak.
Tudom.
- Ez szörnyű. - Mihez kezdesz vele?
Mihez kezdesz vele?
Jöjjön be!
Csak szólok, hogy fent leszek, ha szüksége van rám.
Jól van. Ma este ön az ügyeletes?
Igen, uram. Reggelig.
Jól van. Jött válasz Rómából?
Még nem, uram.
De nem egy nap alatt épült.
Igazából máig nem fejezték be.
Oxfordban végzett?
Igen, miniszterelnök úr.
Jöjjön! Csukja be az ajtót!
Szörnyen huzatos ez a hely.
- Mit tanult Oxfordban? - Németet.
Megtanították angolul írni?
Igyekeztek.
Inkább beszéltem, mint írtam, uram. A vitakör volt az én terepem.
- Vita? - Igen, uram.
Akkor a legjobb helyre jött.
Úgy tűnik, itt mindenki vitatkozik.
Meg szeretném kérni valamire.
Talán nem helyénvaló, de ez a holnapi parlamenti beszédem.
Úgy érzem, nem elég gördülékeny,
és egy oxfordot végzett személy,
aki vitázik és németül olvas,
talán javíthat rajta.
- Megtenné? - Természetesen, miniszterelnök úr.
Nagyon köszönöm.
- Remek. Jó éjt! - Jó éjt, uram!
Készítsd a fényképezőgépet!
Semmi nem jött Rómából, uram.
Ó!
Még korán van. Csak türelmesnek kell lennünk, és várni.
Tudja,
boldogan a falhoz állnék, hogy lelőjenek, ha az megakadályozná a háborút.
Gyere ide!
Bárcsak ne beszélnél ilyeneket!
Legalábbis ebéd előtt ne!
Persze ön túl fiatal, hogy a Nagy Háborúban szolgált volna.
Én meg túl öreg.
Ez valahogy tovább rontott a dolgokon.
Végtelen kín
ekkora szenvedést látni és…
ily tehetetlennek érezni magam.
Most mindig, ha…
elmegyek egy háborús emlékmű mellett,
vagy ellátogatok egy olyan hatalmas temetőbe Franciaországban,
ahol annyi barátom nyugszik,
mindig megesküszöm, hogy ha úgy hozza a sors,
hogy megakadályozhatnék egy ilyen katasztrófát,
akkor mindent meg kell tennem…
mindent fel kell áldoznom
a béke fenntartásáért.
Ez számomra szent.
Értem.
Nem mintha katonailag felkészületlenek volnánk a háborúra.
Ezt lehet orvosolni. Orvosoljuk is!
Inkább a népünk lelki jóléte miatt aggódom,
ha nem látnák, hogy a vezetőik mindent megtesznek, hogy megakadályozzanak
egy újabb konfliktust.
Mert egy dologban biztos vagyok.
Ha lesz,
akkor a következő háború még az előzőnél is rosszabb lesz.
És sokkal nagyobb lelkierőre lesz szükségük a túléléshez.
- Neville. - Nem.
Ó, semmi baj.
Gyere! Menjünk be!
Ő Joan, Mr. Legat. Ő a leggyorsabb.
Joan, hagyja abba, amit csinál!
Le kell gépelnie a miniszterelnök beszédét Mr. Legatnak.
- Természetesen. - Köszönöm.
- Köszönöm, hogy gyorsan megcsinálja. - Szívesen.
Négy példányt kérnék.
A piros megjegyzések módosítások. Kérem, illessze őket be a helyükre!
Úgy lesz, köszönöm.
Megtenné, hogy kicsit messzebb áll?
Hogyne, elnézést.
Elnézést, Miss…
A Joan is megteszi.
És ha tudni szeretné, honnan származom,
- Én… - …a válaszom Nottingham.
Igen?
Elnézést a késésért, uram.
Legat, remek!
Nem kockáztathatjuk, hogy megszakadjon a vonal Berlinnel.
Syersnél van a vonal Rómába, szóval szeretném, ha ide ülne…
Hozza ide azt a széket!
Tartsa a vonalat, és figyelje a híreket!
- Gondolja, menni fog? - Persze.
Pontosan mire figyeljek?
Hogy Mussolini beavatkozott-e.
A miniszterelnöknek tudnia kell a parlamenti beszéde előtt.
Kifutunk az időből.
Igen. Ez fájdalmasan nyilvánvaló.
- Valami? - Még nem.
Hogy a…
- Attól tartok, mennünk kell, uram. - Igen.
Tíz perc múlva beszédet mond a parlamentben.
- Semmi? - Semmi, uram.
- A vonal él? - A vonal él. Nincs válasz.
Uram!
Jó, rendben!
Legat, ha a beszéd közben jönne a hír,
azonnal hozza a terembe!
Igen, uram.
- Anne itt van? - Előrement.
A galérián lesz, ahogy én is.
- A kalapja, uram. - Nagyon köszönöm.
- Isten áldja, Mr. Chamberlain! - Mr. Chamberlain!
Sok szerencsét!
Mind önnel vagyunk. Isten áldja!
- Halló! - Itt a nagykövet.
Mr. Henderson, itt Hugh Legat, a miniszterelnök titkára.
Most értem vissza Herr Hitlertől. Hol van a miniszterelnök?
Őfelsége kormánya előtt
három alternatíva állt,
melyek közül választhattunk.
Vagy háborúval fenyegetjük Németországot,
ha megtámadja Csehszlovákiát,
vagy félreállunk, és engedjük, hogy menjen minden a maga útján.
Végezetül próbálkozhatunk
békés megoldást keresni tárgyalás útján.
Így, így!
Jól tudom, hogy ezért kritizálni fognak,
- mert szerintük ezzel kisebbítem… - Üzenet Berlinből.
…a brit miniszterelnök méltóságát,
és csalódást okozok.
Talán még haragra is gerjednek,
ha nem sikerül kielégítő megállapodást eszközölnöm.
Ezennel
azt tudom jelenteni a tisztelt Háznak,
hogy a most kapott berlini hír szerint
Herr Hitler
elhalasztotta a mozgósítást.
Továbbá
meghívott
együtt Signor Mussolinivel
és Franciaország miniszterelnökével, Monsieur Daladier-vel,
hogy találkozzunk holnap Münchenben,
és oldjuk meg a Szudéta-vidék kérdését.
Uraim!
Kezdődik?
Mussolini rávette Hitlert egy találkozóra Chamberlainnel és Daladier-vel.
Holnap Münchenben.
Feláldozzák a Szudéta-vidéket, hogy elkerüljék a háborút.
- A fenébe! - Pont azt teszik, amit ő akar.
- A Wehrmacht vajon fellép ellene? - Azt elfelejthetjük.
- Esélytelen. - Akkor ennyi volt?
- Az istenit! - De kérem!
Bocsásson meg!
Mit terveznek tenni az urak?
A döntés már megszületett. Egy ilyen konferencia puszta formalitás.
Találj rá módot, hogy találkozz Chamberlainnel!
Meg kell akadályoznod, hogy megkössék a megállapodást.
Hála istennek, nevetni még tud.
Mutasd meg neki a bizonyítékot!
- Milyen bizonyíték? - Hogy Hitler hódító háborút tervez.
Van nálam egy dokumentum.
Miféle dokumentum?
Kérem, bízzon bennem!
- Paul. - Csak…
Egy pillanat…
Hugh Legat Chamberlain egyik titkára.
El tudná intézni, hogy eljöjjön Münchenbe? Hogy az angol küldöttség tagja legyen?
Talán igen.
- Vár valamit… - Nem.
De segít nekünk.
Rendben.
Jó, megteszem, amit tudok.
Uraim.
Be tudja juttatni Pault a konferenciára?
Megpróbálom. Ön pedig tolmács lesz.
Vissza kell mennem.
Mi folyik itt?
Azt hiszed, becsempészhetsz illegális iratokat
egy nemzetközi konferenciára,
és titokban tárgyalhatsz a brit miniszterelnökkel
a Führer orra alatt?
Igen.
Ó, Paul!
Akkor ez legyen nálad!
Használtál már ilyet?
Gyerekként nyulakra lőttünk.
Ez most más.
Az elv ugyanaz, nem?
Kösz.
Sir Alexander? Kaptam egy üzenetet, hogy látni kíván.
Legat! Igen.
Csukja be az ajtót!
Miről van szó, uram?
Bemutatom Menzies ezredest az MI6-től.
- Ezredes? - Jó estét!
Úgy sejtem, ismerős önnek a Paul von Hartmann név.
Legat?
Igen.
Igen, uram. Együtt jártunk Oxfordba.
Mikor látta utoljára?
'32 nyarán. Meglátogattam Münchenben.
Minden út Münchenbe vezet.
- Kapcsolatban maradtak? - Nem.
- Miért nem? - Volt egy nézeteltérésünk.
- Miről? - A politikáról.
És azóta egy szót sem váltottak?
Nem, uram.
Elnézést kérünk a kérdésekért, Legat,
de tudnunk kell, miféle kapcsolat fűzi,
vagy fűzte ehhez a bizonyos némethez.
Úgy tűnik, a barátja tagja a Hitlerrel szemben álló, titkos ellenzéknek.
A külügyben betöltött pozíciója révén hozzáférhet titkos anyagokhoz.
Anyagokhoz, amiket hajlandó megosztani velünk.
Vagyis inkább önnel.
Mit gondol erről?
Meglep.
De…
hajlandó részt venni a dologban?
Nem értem.
A birtokában van egy dokumentum,
mi pedig nagyon szeretnénk tudni, mi az.
Szeretnénk, ha holnap elmenne Münchenbe,
találkozna von Hartmann-nal, és elhozná az iratot.
Parancsol?
A dolog nem kockázat nélküli.
Gyakorlatilag idegen földön végzett kémkedés lesz.
Az ilyesmi, uram, igazából nem a…
Először senkinek sem az, de megoldja.
Hív a kötelesség, Legat.
- Nem tudom, Cleverly hogy érez majd… - Őt bízza ránk!
Abszolút. Ismerjük Oscart.
A miniszterelnöknek nem kell róla tudnia.
Nos.
Sok szerencsét, Legat!
A Német Birodalom! Szavazzon a Német Birodalomra!
Melyik kormány a jobb? A válasz…
Adja le döntő voksát!
- Egy „Hubers” nevű bárt ajánlottak. - Igen, ismerjük.
- Ismerjük. - Hogy?
- Ismerjük a Huberst. - Remek!
Nem remek.
De igen, remek.
A sör olcsó, és élőzene van.
Hidd el, pocsék a zenéjük.
A pocsék zene a kedvencem.
- Az enyém is. - Látod?
Most nyaral. Ő a vendég.
Hugh dönthet, hogy hol igyunk.
- Hubers! - Hubers.
Szomjazom!
Oda elmehetsz. Úgy tűnik, ott van egy. Ott kávézott.
Rajta van a kis listámon, amit kinevettetek.
Nem akarok erre a gyűlésre menni.
Jó, de én igen.
Nem mész sehová.
Tessék?
Túl részeg vagy, Lena.
Értem. Túl részeg vagyok.
Elmegyek.
Nos, én nem megyek. Veletek nem.
Oké, akkor ne gyere!
Majd Hugh eljön.
Muszáj?
Muszáj személyesen is látnod az ipsét!
Ha olyan nevetséges, minek törődünk vele?
Hogy miért? Muszáj törődnünk vele. Veszélyes.
Nem, de ez csak olaj a tűzre.
Épp ezt akarja. Csak figyelemre vágyik.
Fontos dolgokról beszél!
Az emberek okkal mennek el a gyűlésekre.
- Paul, ez az ember bigott és perverz. - Pontosan.
Egy egész országnyian felejtették el, mi teszi őket egy nemzetté,
és most, hogy valaki vezeti őket,
és emlékezteti őket a nemzetük nagyságára…
Nem értem, hogy szavazhat bárki erre az emberre!
Hitlerre szavazni nem egyenlő a zsidók ellen szavazással.
- Nem a zsidók ellen? - Szavazás… Nem!
Vele a jövőre szavazol!
- A jövőre? - A jövőre?
Igen!
Milyen jövőre?
Megmutatom!
Hé, fiúk! Kérdezhetek valamit?
- Mit? - Mit akarsz?
- Kire szavaztok? - Miért?
Mi a véleményetek Hitlerről?
Hitler újra büszke németekké tesz minket.
- Köszönöm! Köszönöm szépen. - Te kire szavazol?
- Hitler! - Köszönöm!
Látod? A jövőre.
Igen!
Paul, légy óvatos, mert az emberek félnek.
Igen, félnek a változástól.
Paul,
vannak, akik elhagyják az országot.
Családok szállnak az Amerikába tartó hajókra.
Ha így döntenek, szabadon megtehetik.
- Nem csak így döntenek! - Baromság!
Az emberek már nem akarnak itt élni.
Félnek ebben az országban élni. Ez nem baromság!
A Németország, amiről beszélsz, mások szenvedésére
épül.
Te beszélsz mások kihasználásáról, angol?!
Rendben.
Belátom, képmutató vagyok. De felismerem a fanatizmust, ha látom.
Fa-na-ti-kus.
Szerinted fanatikus vagyok?
Ő fanatikus, te pedig őt véded.
- Úgy hangzol, mint ő. - Kapd be!
- Hé! - Mi van? Tán mondanál nekem valamit?
Nem tetszik, ha így beszélsz.
Nekem meg az, ha úgy beszélsz, mintha bármi fogalmad volna erről.
Szerintem nem érted, hogy ez az érzés, ami…
Nem értesz semmit sem velem, sem Németországgal kapcsolatban!
Egy pillanatra sem felejted el a diadalotokat!
- Csend legyen! - Pontosan.
Lekezelsz, mint egy gyereket. És legyek érte hálás?
Elegem van a hálából! És belőled is!
Pau…
Nagyon sajnálom.
Ne sajnáld!
Én ezt nem értem.
Régen élveztük egymás provokációját.
Az jó volt, de ez most más.
Még sosem láttam ilyennek.
Én sem.
Mármint…
Megnézzünk…
pár bigott és perverz alakot?
Igen.
JERUZSÁLEM
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
- Nos? - Itt vannak a papírjaid.
Épp hogy sikerült a listára tenniük.
Kész vagy?
Jössz?
Valakinek vigyáznia kell rád, hogy ne csinálj hülyeséget.
Siess! Viszlát Münchenben!
EMIGRÁLJATOK! IRÁNY JERUZSÁLEM!
Íme, a fülkéje.
Köszönöm.
- Szűk, de otthonos, mi? - Az!
Helmut, nem fogadhatsz női vendégeket!
Naná! Hisz ismersz.
Ez az enyém.
- Már van bent valaki. Halló? - Igen.
Paulie?
Helló, Franz!
Mit keresel itt?
Úgy tűnik, kellek nekik…
Értem.
…tolmácsolni.
- Nekem senki nem szólt. - Az utolsó pillanatban döntöttek.
Ez a te fülkéd?
Igen.
Akkor szobatársak vagyunk.
Igen.
Mint régen.
- Mint régen. - Igen, kitűnő!
Kitűnő, nem?
Nagyszerű.
Oké, szabad? Egy pillanat.
Igen.
- Később találkozunk. - Jó.
Köszönöm, Legat.
Miniszterelnök úr, ne legyünk újra háborúban!
Nagyon kedves öntől. Azon leszek, hogy ne kelljen.
- Uram, meg tudja csinálni! - Üdvözlöm!
Be kell szállnunk, miniszterelnök úr.
Miniszterelnök úr!
Uram?
Miniszterelnök úr, kérem!
Köszönjük. Ennyi elég.
- Horace, hadd mondjak egy szót! - Be kell szállnunk, uram.
Amikor kisgyerek voltam,
a következőt ismételgettem:
„Ha elsőre nem sikerül,
próbáld meg újra és újra!”
Most is ezt teszem.
Sok szerencsét, Mr. Chamberlain!
Lebuktam.
Segíthetek?
Tudom, hogy rosszul fest, de semmi személyes.
Mind parancsot teljesítünk.
Örömmel jelentem, hogy mindent rendben találtam.
Összepakolhatsz.
Nagyon köszönöm.
Ugyan, Paulie! Csak nem pipa vagy?
Jól, hallom, hogy pipa vagy? Paulie pipa?
A kis Paulie pipa!
Paulie, gyere!
Védd magad!
Gyerünk, védekezz!
- Von Hartmann? - Én.
Dr. Schmidt, a fordítórészleg vezetője. Szabad?
- Persze. - Örülök, hogy megismerhetem.
Megkönnyebbültem, hogy nem egyedül kell csinálnom.
Amikor megérkezünk Münchenbe intézem a Führert, a Ducét,
a miniszterelnököt és a francia elnököt,
és öné lehetnek a kisebb dolgok.
Milyen nyelven beszél még?
Franciául, olaszul, és egy kicsit, csak egy kis or…
Az oroszokat nem hívták meg, ahogy a cseheket sem.
Ne aggódjon! Később elmondom a részleteket.
A Führer most várja a külföldi sajtó összefoglalóját.
Önre bízhatom?
- Most? - Igen, most.
Mit kell tennem?
Nézzen a szemébe!
Ne beszéljen, hacsak nem szólnak önhöz.
És ne legyen dohányszaga!
Ha bűzlik a cigarettától, kidobja.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Von Hartmann, sajtóösszefoglaló a Führernek.
Ezt ki írta?
Ez a London Times cikke, Führerem.
Járt Angliában?
Két évet töltöttem Oxfordban.
Hallom.
Von Hartmann.
Ön ambiciózus. Jó.
Intelligens. Jó.
Talán nálam is intelligensebbnek hiszi magát?
- Én… - Olvasok az emberekben.
Úgy, ahogy az egyetemi professzorok olvassák a könyveket.
Oxford.
Tudom, ki maga.
Lát engem?
Igen, Führerem.
Ismeri az angolokat. Mi járhat a fejükben?
Alábecsülik önt.
Így van.
A térképek, Führerem.
Az új határvonal.
Negyven hadosztállyal láthatunk neki a csehek elpusztításának.
Egy hét alatt meglehetünk vele.
Igen, Führerem.
A vonat rossz irányba tart.
Mire fel ezek a kitérők?
Jó, köszönöm.
MÜNCHEN
LEGYEN BÉKE
BÉKÉT EURÓPÁBAN
ÜDV CHAMBERLAIN
Hogy utazott?
Rettentő kényelmetlen volt.
Hasogat a hátam.
- Ezt nézzék! - Inna valamit?
Igen. Egy kis whiskyt és vizet.
Üdvözlöm!
- Jó reggelt! Örvendek. - Barátunk, Hermann Göring.
- Üdv! - Hogy s mint?
Üdvözlöm! Elnézést!
Jó reggelt, uraim!
- Üdvözlöm! - Jó napot!
Vigyázz!
Fent beszélünk. Mondja meg neki!
Csak mi négyen. Ön és fejenként egy tanácsadó.
Igen, Führerem.
Köszönöm.
- …olyan magabiztosnak tűnt. - Valóban.
Odaadom neki a többit.
Kérek egy órát. Adja kölcsön az önét!
Azt hiszi, nem kapja vissza. Szerinte a Führer óratolvaj.
Nagyokosnak hiszi magát.
Hát, essünk túl rajta!
Igenis, uram.
Túl erős, ha jól értem.
Elnézésüket kérem, excellenciás uraim!
Miniszterelnök úr, elnök úr.
A Führer a könyvtárba invitálja önöket,
hogy megkezdjék a tárgyalásokat.
Jöjjön!
Csak a vezetőket és egy tanácsadót vár.
Sajnálom, Henderson. Horace, jobb, ha ön jön.
Bocsássanak meg egy pillanatra!
Hiba volt nem ragaszkodni hozzá, hogy a csehek is résztvevők legyenek.
Egy rohadt országon osztozkodnak, és senki…
Kérem, kímélje azt a széket, Mr. Legat. A végén még tűzifa lesz belőle.
- Halló! - Igen, itt Cleverly.
- Uram, itt Legat. - Jó. Hol a miniszterelnök?
Már egy órája mindenki a konferencián van, uram.
Rendben.
Sir Horace azt kérte, hogy itt maradjak, de úgy érzem…
Tartsa szabadon ezt a vonalat!
Tisztelettel úgy érzem, hasznosabb lennék a miniszterelnöknek a konferencián.
Tegye a dolgát, Legat!
De ha már eddig eljöttem…
Semmiképp sem!
Maradjon ott, ahol van!
Halló? Uram?
Halló?
Ha London újra hívja,
mondhatom, hogy a hoteligazgatóval van elfoglalva.
Azt biztosan elhiszik.
Menjen!
- Elnézést! - Vigyázz!
Kérem az igazolványát!
Elnézést! Sir Neville?
- Igen. - Hugh Legat vagyok.
Legat. Igen, persze. Mit keres itt?
Volt pár hívás Londonból.
Sir Horace itt van?
Nem, a miniszterelnökkel és a többiekkel ment.
Én segíthetek?
Nincs semmi sürgető.
Hartmann, észrevette, Göring hányszor öltözött ma át?
Ez a harmadik egyenruha, amit ma láttam rajta.
De ne hagyja… Ott van Schmidt. Önt keresi.
A Führer kéri, hogy a nagykövetek is csatlakozzanak.
Hozza François-Poncet-t és Hendersont! Igyekezzen!
Hogy megy?
- Fogalmunk sincs. - Nagykövet úr!
- Kér teát? - Köszönöm.
Teát, lesz szíves.
Máris.
Excellenciás uram, volna kedves csatlakozni a vezetőkhöz a könyvtárban?
Végre!
Kövess, anélkül, hogy bárki látná.
Hová a fenébe mész?
- Jó napot! Meg tudná mondani az időt? - Nem. Sajnálom.
Azért köszönjük.
Francba!
- Követtek? - Nem tudom.
Nem szoktam hozzá az ilyesmihez.
Üdv az Új Németországban, Hugh!
Biztonságban vagyunk?
Amennyire lehet.
Semmi baj. Rendelek sört, és megisszuk.
Zenét hallgatunk, és végig németül beszélünk.
Elnézést! Sört? Két világos lágert!
Nős vagy?
Igen.
Boldog?
Többé-kevésbé.
Na és te?
Nem.
Őszülsz.
Neked pedig még mindig nem kell borotválkoznod.
Hol van Lena?
Már nem vagyunk beszélő viszonyban.
Szívesen. Egészségedre!
Hugh, mi ketten, te és én,
vagyunk az utolsó remény Hitler megállítására.
Meg fognak állapodni. Holnap vagy holnapután.
Tudom. Ez a gond.
Miért?
Ha megállapodtok vele, Hitler csak még erősebbé válik.
Megelőzünk egy háborút.
Nem, nem előzitek meg. Dehogy!
Tudom, szörnyű, hogy a csehek elveszítik ezeket a területeket,
de ha holnap lerohanjátok őket,
ártatlanok tízezrei halnak meg.
Igen. És ha holnap nem támadunk, akkor hamarosan milliók halnak meg.
Milliók.
Fogalmad sincs róla, ki ő.
Ha volna, egyikőtök sem lenne itt.
Mit akarsz tőlem?
Egy találkozót Chamberlainnel.
Ma este.
Hugh, segíts! Te vagy a titkára. A titkárok szerveznek találkozókat.
- De nem titkosokat veled. - Kell, hogy legyen rá mód.
Lehetetlen. És mit akarsz neki mondani?
Mit akarsz neki mondani?
Hogy Hitler szörnyű ember?
Hidd el, már tudja.
Be tudom bizonyítani.
Viccesnek találod?
Elfelejtettem, milyen vagy.
- Nem akarsz segíteni. - Nem tudok.
Nem tehetem! Privát találkozót nem adhatok,
de ha olyan információd van, amiről tudnunk kellene,
megpróbálhatom elintézni, hogy a miniszterelnök lássa.
Mielőtt bármit is aláír?
Megpróbálhatom.
Jó.
Elnézést, uram!
Ha végzett a Stürmerrel, elkérhetem?
- Természetesen. - Igen? És meg is tarthatom?
- Persze. - Biztos?
- Igen. - Nagyon köszönöm.
ZSIDÓKÖZPONT PRÁGA
Ne nézd meg! Csak tedd a hónod alá, a fenébe is!
- Jó. Bocs. - Pocsék kém vagy, Hugh.
- Bocs. - Otthon kéne lenned a feleségeddel.
Igazság szerint megkönnyebbülés távol lenni.
Hadd találjam ki! Távolságtartónak talál.
Azt mondja, nem engeded közel.
Így igaz.
Tegyél valamit!
És idd meg a sörödet!
Látlak még?
Tudod,
ha valaha is ki kéne jutnod, Londonban jó sorod lenne.
Sosem hagyom el Németországot. Soha.
Szigorúan titkos.
Berlin, 1937. november 10.
A Führer azzal kezdte, hogy az egész tér kérdése.
A német faj több mint 85 millió fő,
és a népsűrűség nagyobb, mint bármely más országban.
Az egyetlen megoldás a további életterek megszerzésében rejlik,
ez pedig csak erőszakos úton oldható meg.
Hogy telik a délutánja, Herr von Hartmann?
Fáradságosan, Frau Winter. És az öné?
Nos, kitartok.
- Találkoztál az angol barátoddal? - Igen.
- És? - És meglátjuk.
Történt valami?
Igen, mondhatjuk.
Megegyezés született.
Megállapodás a Szudéta-vidék azonnali átadásáról…
Gratulálok, Schmidt. Remek munka.
Köszönöm.
…a Német Birodalomnak.
Mindent megkapunk, amit akartunk.
Azt hittem, még legalább egy napba telik.
Igen, ha hallgatnak Chamberlainre.
Ő ki akarta fárasztani a Führert az apróbb részletekkel.
- Az az ember egy könyvelő. - Máris aláírták?
Mit? A megállapodást most fogalmazzák. Vacsora után aláírják.
Igazítsa meg a nyakkendőjét!
Meghívtak minket ebédre a Führerrel.
- Istenem! - Mi az, hogy „Istenem”? Von Hartmann.
Herr von Hartmann, ez nagy megtiszteltetés.
- Igen. - Pontosan, Fräulein…
- Frau Winter. - Frau Winter.
Az angolok és a franciák nem vacsoráznak itt.
Oda az étvágyuk.
- Így mi töltjük fel a sorokat. - Dr. Schmidt!
Úgy tűnik, megint szükség van rám.
- Épphogy megúsztuk. - Köszönöm.
A Führer vegetáriánus. Sehol nem szolgálhatnak fel húst.
- Valóban? - Igen.
Amikor a kancelláriában ebédeltem
a vezető tisztségviselőkkel, rántott zellert szolgáltak fel.
- Musso odáig lesz. - Igen, ugye?
Utána, elhihetik, az első utam a sarki henteshez vezetett.
- Kirendeltem két kolbászt. - Wurst.
Igen. És már épp távozni készültem,
amikor ki más, mint Hermann Göring lépett be!
Csak úgy kopogott a szeme.
- Éhes volt, mint én. - Uram…
Ne most, Legat!
Ne igyon sokat, von Hartmann!
Csak nedvesítse az ajkát!
Még sok munka vár ránk.
Holnap a világ szeme Münchenre és a fordításainkra szegeződik.
Persze.
Nem hibázhatunk.
…ért hozzá. Nem rossz tárgyaló.
Miniszterelnök úr, holnap reggel
anyák milliói áldják majd a nevét,
hogy megmentette a fiaikat a háború borzalmaitól.
- Ne! - Miniszterelnök úrra!
Ön túl kedves.
- Szabad? - Most nem.
- Elég sürgős. - Legat!
Neville, menjen, pihenjen egy kicsit az aláírás előtt!
Azt hiszem, hunyok egy kicsit.
- Felküldtem egy szendvicset a szobájába. - Köszönöm, Horace.
Legat, adjon egy szusszanásnyi időt ennek az embernek!
- Jó. - Igen fáradt.
Legalább tizenöt órája fent van.
Igen, uram. Elnézést.
Vacsorázzon velünk!
Rendben.
- Bocsásson meg! - Von Hartmann?
Hová megy?
Elnézést, Führerem! Szükség van rám a megállapodás fordításához.
Jöjjön ide!
Sosem feledkezem meg az adósságaimról.
Németországért
kész vagyok ezerszer is tisztességtelen lenni.
A magam javára soha.
Nem vagyok óratolvaj.
Köszönöm, Führerem.
Kedves olasz barátaink jó egészségére!
És a Führerére!
A Führerre!
Az egyik olasz küldött megjegyezte, milyen jó a konyha.
Igen, valóban.
Mit ajánl?
- A hachsent. - Az mi?
Sertéscsülök. Jó ropogós.
- Sir Horace! - Igen?
Nem bánná, ha később csatlakoznék?
Jó, persze.
- Olvastad? - Titkos.
- Ha rájönnek… - Beszéltél már Chamberlainnel?
Halkan! Még nem.
Tudod, hogy hamarosan aláírják?
Nem könnyű ezt felhozni neki.
- Akkor majd én. - Az ég szerelmére! Ne hülyéskedj!
Ez az utolsó pillanat. Érted?
Nem lesz bűntudatom azért, mert nem tettem semmit!
Én is így érzek. Amint lehet, beszélek vele.
- Most! Menjünk együtt! - Nem!
- Miért nem? A szakadék szélén vagyunk. - Van fogalmad…
A szakadék szélén.
Paul.
- Sajnálom. - Mi történt veled?
Meg kell próbálnunk, Hugh.
Kérlek, meg kell próbálnunk.
Ezzel vége a karrieremnek.
Hol a dokumentum?
A szobámban.
Gyere!
Van másik hotel a közelben?
Felhívom.
Köszönöm, az remek lenne.
Addig is, ha kaphatnánk törölközőt, hogy lezuhanyozzunk,
az nagyszerű volna.
Figyelj!
Öreg és kimerült.
Átadom neki az iratot, és ha hajlandó fogadni,
az isten szerelmére, ne oktasd ki a tisztességről!
- Csak a tényeket. - Jó.
Itt várj!
Elnézést, uram.
Nem. Jöjjön csak, Legat! Csak megmérik a vérnyomásomat.
Szerencsére úgy tűnik, életben maradok.
- Jó éjt! - Jó éjt, Joseph! Köszönöm.
Mi az, ami nem várhat?
Jelentős irat birtokába jutottunk.
És ki az a „mi”?
Az én birtokomba jutott egy irat.
Mi az?
Hitler tavaly novemberben tartott ülésének jegyzőkönyve.
Egy találkozóé, amelyen egy hódító háború mellett kötelezi el magát.
Persze németül van, de úgy vélem, valódi.
És igaz.
És hogy tettünk szert erre?
Egy barátom adta szigorúan bizalmasan.
- Barát? - Egy német diplomata.
Miért kívánja, hogy elolvassuk?
Azt hiszem, ezt inkább ő maga magyarázza el! Odakint vár.
- Sir Horace tud erről? - Nem, uram.
Senki sem tud.
Túllép a hatáskörén, fiatalember.
Nem találkozhatok egy német diplomatával.
Megértem, de az életét kockáztatja, hogy találkozzon önnel.
Nem…
Ez egyáltalán nem helyénvaló.
Tudom, uram.
Igen.
Három perc. Egy pillanattal sem több.
Három perced van.
Ő Paul von Hartmann a német külügyminisztériumból.
- Örvendek. - Köszönöm, hogy fogad.
Nem biztos, hogy bölcs dolog. Egyikünknek sem.
Foglaljon helyet! Legat, csukja be az ajtót!
Jobb, ha csatlakozik hozzánk, Legat!
Akkor halljuk!
Az a dokumentum bizonyítja, hogy Hitler hazudik,
amikor azt állítja, nincs több területi követelése.
Épp ellenkezőleg,
bővíteni akarja az országot, és tovább fog terjeszkedni.
Ezért könyörgöm, ne írja alá a megállapodást ma este!
Tessék?
Miniszterelnök úr.
Adolf Hitler egy szörnyeteg.
Egy őrült.
Nem adhatja meg neki, amit akar. Egyre több földet vesz el.
Egyre többen szenvednek majd.
Az ott a bizonyíték.
Értékelem a bátorságát, fiatalember.
De le kell rángatnom a politikai valóság talajára.
Nagy-Britannia népe soha nem ragadna fegyvert
egy helyi határvita miatt.
Ez sokkal több egy helyi hat…
Ami pedig Hitler jövőbeni
tetteit illeti, várunk, és majd meglátjuk.
Várni és…
Jelenleg az az egyetlen célom, hogy elkerüljük az azonnali háborút,
és tartós békét építsek.
Nem lesz tartós béke.
De muszáj megpróbálnom!
Nézze, a legrosszabb, amit léphetek, ha felállok az asztaltól.
Ha megteszi, van, aki készenlétben áll. Magas rangú tisztek a hadseregben,
az ellenállás, hogy megdöntsék a hatalmát.
- Akkor miért nem tették még meg? - Megteszik, ha…
Nem bízhatok holmi ellenállásban,
ami ön szerint megbúvik a német hadseregben.
Nos, azt…
hiszem, ezt…
visszaviheti oda, ahonnan elhozta.
Nem.
Tartsa csak meg! Tanulmányozza!
Ez a politikai valóság.
Most már arcátlan.
Ön pedig azzal fog kezet, aki gyűlöli mindazt, amiért ön kiáll.
Hazudik önnek. Egyre messzebbre megy majd.
Nem áll meg, uram. Soha nem fog…
Köszönöm az idejét.
Kérem, ne írja alá a megállapodást!
Ezt tüntesse el!
Meg kell mondanom, Legat,
rettentően csalódtam önben.
- Elnök úr! - Igen?
Köszönöm az együttműködést.
Azt hiszem, igen jó megállapodás született.
Örülök, hogy újra látom.
Ó, Monsieur Daladier! Vacsorázott?
Ott vannak.
…a körülményekre tekintettel a csehek nincsenek ott.
Ott van Monsieur Daladier.
Mr. Daladier, hogy ízlett a vacsora?
Elnézést, épp egyszerre akartunk beszélni.
Nagyon izgalmas itt.
Keres valakit?
Igen, köszönöm. A sajtó hol lesz?
Azért ki felel?
További kellemes tartózkodást Münchenben, Mr. Legat!
A pokolba!
Mit akartál tőle?
Lehet egy brit fotós az aláírásnál?
Kizárt.
Csak a Führer személyes fotósa fényképezhet.
Sajnálom, ha kellemetlen helyzetbe hoztalak.
Én tartozom bocsánatkéréssel.
Mit csináltál a dokumentummal?
Elviszem Londonba, és találok rá érzékenyebb közönséget.
Nem lesz hiába.
- Uraim! - Ne szóljunk többet!
A Führer örömmel invitálja önöket vissza a könyvtárba az aláírási ceremóniára.
- Miniszterelnök úr. - Rendben.
Duce, elnök úr, excellenciás urak, uraim.
Erre, kérem!
BEBÖRTÖNZÉS POLITIKAI BŰNCSELEKMÉNYEKÉRT
MÜNCHEN, 1938. SZEPTEMBER 29.
Ki az?
Nyisd ki az ajtót!
Mutatni akarok valamit.
Most?
Nem lesz több alkalom.
Adj két percet!
Beszélhetsz hozzá.
Nem válaszol, de talán hall.
Lena?
Hugh vagyok.
Mi történt?
Szakítottunk.
A müncheni utad után.
Hogy került ide?
Letartóztatták egy tüntetésen '35-ben,
és Moringenbe küldték, a női táborba.
Amikor kiderült, hogy zsidó…
durvák voltak.
Azt mondták, kiesett egy ablakból.
Minden bizonnyal.
De előtte azért véstek egy Dávid-csillagot a hátába.
Tudtam, hogy Hitler rasszista.
Azt hittem, félretehetjük a rémes zsidóüldöző dolgokat.
Hogyan?
De nem tehetjük félre.
Ha erre képesek, bármire képesek.
Lena tudta.
Igen.
Szabad?
Közösen?
Mit fogsz tenni?
Folytatom.
Pár óra múlva be kell mutatnom egy sajtóösszefoglalót Hitlernek.
Állítólag megkedvelt.
Talán ez egy lehetőség, hogy cselekedjünk.
Mit…
- Hogyan? - Mindent megoldana.
Csak a gondolatért is megölnének.
Van egy pisztolyom.
Talán egy percre egyedül leszünk.
Hagyd abba!
Ne légy hülye!
Elviszem a dokumentumot Londonba. Sokat nyom a latba.
Igen, tovább tárgyalnak.
- Igen, tárgyalnak. - Harcolnom kell.
Nem kell harcolnod!
Nem mi választjuk ki, milyen időkben élünk.
Az egyetlen választásunk, hogy miként reagálunk.
- Nem kell harcolnod! Beszélnünk kell! - Harcolnom kell!
- Nem! Nem kell! - Nem! Az én felelősségem!
Érted?
Különben akár ki is loccsanthatom az agyam.
Vannak más módszerek is! Tárgyalás, vita…
- Nincs más. - Mindig van remény!
Ha reménykedsz, arra vársz, hogy más cselekedjen.
Sokkal jobb volna nélküle.
Hiányozni fogsz.
Viszlát!
- Jó napot! - Jó napot!
A sétához kicsit korán van.
Igen.
Nem tudtam aludni. Ki kellett szellőztetnem a fejem.
Jól van?
- Miért áll idekint? - Önt keresem.
A miniszterelnök úr ébren van, és hívatja.
- Úgy hallom, hívatott, uram. - Legat. Jó reggelt!
Esetleg nem hozta magával a The Timest
Hitler beszédével?
De igen. A dobozába tettem, uram.
Ó, remek. Megkeresné nekem?
Tegnap váltottam vele pár szót.
Megkérdeztem, találkozhatnánk-e ma reggel, mielőtt visszarepülünk.
Kivel, uram?
Herr Hitlerrel.
Belement?
Nem utasíthatott vissza.
Meg kell hagyni, igen udvariatlan fiatalembert hozott az este hozzám.
- Őszintén sajnálom, uram. - Köszönöm.
- Beszélt róla bárkinek? - Nem.
Helyes. Én sem.
Az érvei ugyan naivak voltak,
de nem hatástalanok.
Meg is van.
Szeretném, ha elvinné ezt Wilsonhoz.
Kérje meg, hogy csináljon belőle egy rövid szándéknyilatkozatot!
Innentől idáig.
Uram, nem értem.
Nos, hétfő este Hitler nyilvánosan kijelentette azon vágyát,
hogy Németország és Nagy-Britannia között tartós béke legyen.
- Igen. - Szeretném átfogalmazni a vállalását
- egy közös nyilatkozat formájában… - Egy közös nyilatkozat?
amihez ő és én is adhatjuk a nevünket ma reggel.
Jaj, rajta! Menjen csak! Készíttesse el!
És igyon egy kávét! Félig még alszik.
„A tegnap este aláírt megállapodásra
népeink azon vágyának szimbólumaként tekintünk,
hogy többé ne háborúzzanak egymással.”
Remélem, a miniszterelnök tudja, hogy ez jogilag nem kötelez.
- Persze, nem bolond. - Mi a fenére játszik?
Fogalmam sincs. Fél órája hallottam róla először.
- Megvan? - Igen.
- Helyes. - Talán kicsit hosszú.
- És ha nem hajlandó aláírni? - Miért ne tenné?
Ezek mind olyan kijelentések, amiket már megtett.
De nem biztos, hogy tartja is magát hozzájuk.
Szimbolikus, Horace.
A tegnap esti egyezség csak egy apró vitát rendez.
Lesznek mások is.
És szeretném, ha nyilvánosan elkötelezné magát a béke mellett.
Ó, Legat, rendeljen autót 11.00-re!
A Führerbauba?
Nem. A nevemet az övé elé tette. Fordítva kell lennie.
Különben jó.
Igen, privát találkozót kértem tőle.
Mint férfi a férfival, diplomaták nélkül.
- Meghívott a lakásába. - Hogyan?!
- Egyedül? - Még te sem, Horace.
Az ég szerelmére! Nem találkozhat egyedül Hitlerrel!
De igen, és fogok is.
Uraim, fel kell nőnünk az eseményekhez.
Mi ez?! Hé!
Mit művel itt?
Mi a fenét keres itt, Münchenben?
Mit keres itt, Münchenben? Mi folyik itt?
Mi folyik itt? Beszéljen!
Nem tudom.
Akkor beszéljünk! Gyerünk! Beszéljen!
Azt javaslom, menjen vissza oda, ahonnan jött,
Legat!
Paul.
Fontos részlet volt.
Kissé kínos. Miért volt…
Tisztelettel… Van, és kész. Nem tudom tovább magyarázni.
- Miniszterelnök úr? - Igen?
- Azt hiszem, önnel kellene tartanom. - Nem.
Azt hittem, világosan beszéltem. Nem lesznek diplomaták.
Nem diplomataként, uram. Tolmácsként.
Szeretném, ha személyes megbeszélésnek érezné.
Gondoskodni kell róla, hogy a szavait pontosan adják át.
Emlékezzen, mi történt Berchtesgadenben, amikor nem adott másolatot…
Nem bízhatja magát Schmidtre.
Egy tolmács hasznos lehet.
A küldöttségben csak én beszélek németül.
Jól van!
Eljöhet, de legyen diszkrét!
Maradjon a háttérben!
Mr. Chamberlain!
Jó reggelt, miniszterelnök úr!
- Erre, uram! - Jó reggelt!
A kabátját.
- Jó reggelt, miniszterelnök úr! - Jó reggelt!
- Jól aludt? - Nagyon jól. Köszönöm.
Ennek örülök, uram.
Mi, a német Führer és a brit miniszterelnök,
egyetértünk az angol-német kapcsolatok jövőjét illetően.
A tegnap este aláírt egyezmény
népeink azon vágyát jelképezi,
hogy soha többé ne lépjenek egymással háborúba.
Eltökélt szándékunk, hogy tovább mérsékeljük a különbségeket,
és hozzájáruljunk Európa békéjéhez.
Miniszterelnök úr, önnek külön szeretném megköszönni.
Én kísérem önt vissza a hotelbe.
Köszönöm, Herr Hitler.
És hadd tegyem hozzá,
hogy soha szemernyi kétségem sem volt afelől, uram,
hogy mi mindent meg ne tenne Németország védelme érdekében.
A külföldi sajtó összefoglalója!
Köszönöm. Jöjjön, Legat!
NÁLUK VAN A DOKUMENTUM. SAJNÁLOM.
A Reichsführer érkezik.
Kérem, bocsásson meg, Führerem!
„Hitlert gépiesen és udvariasan éltették,
Chamberlaint rajongva éljenezték.”
Ön mint művelt német, mit gondol? Igazuk van?
Nem kívánom, hogy gépiesen kövessenek!
Én Németország méltóságát adtam vissza.
Túl nagy kérés, hogy mutassanak némi hálát?
„Gépies.”
Ennek a seggfej Chamberlainnek hálásak!
Én vagyok az egyetlen, aki szerint történelmi feladat vár ránk?
Hogy ez az a pillanat, mikor Németország beteljesítheti a sorsát?
Beszéljen! Választ várok.
Miért nem hálásak?
Az emberek nem akarnak háborút. Félnek.
Az emberek nem tudják, mit akarnak.
Gyerekek.
De igaza van. Félnek.
Gyávaság vesz körül.
Igen, Führerem.
Mondtam, hogy olvasok az emberekben.
Ugyan a szájával igent mond,
de a szemével…
nemet.
Csak ön és én vagyunk itt.
Szóval
mire gondol, von Hartmann?
Mit szeretne…
nekem mondani?
Semmit.
Heil, Führerem!
Úgy hallom, aláírt még egy megállapodást Chamberlainnel?
Ne vegye olyan komolyan! Annak a papírfecninek semmi jelentősége.
A probléma a németekkel van.
Egyéb?
Köszönöm
önnek
ezeket.
Köszönöm.
Remélem, nem bánja. Megkértek, hogy együtt menjünk a reptérre.
Örülök, hogy egyedül találom.
Nem voltam önnel teljesen egyenes.
Nem?
Nem. Valójában afféle őrangyal vagyok.
Mégis miről beszél?
Londonban a vezetéknevemet kérdezte.
Menzies.
Azt hiszem, ismeri a nagybátyámat. Ezredes a Külügyminisztériumban.
Megkért, hogy tartsam itt szemmel.
Hála az égnek, hogy megtettem.
Tegnap este hoztam el a szobájából, mikor elsietett a barátjával.
Úgy hiszem, mások is keresték ma reggel.
Gondolom, rám vársz.
Nem éppen.
Nem?
Ma nem, Paulie. Ma nem, de hamarosan. Hamarosan.
Hát akkor….
- Üdvözletem… - Takarodj!
Köszönöm.
Elég!
Cigarettát?
Igen.
Uram!
Uram, fél óra múlva landolunk.
Istenem, elaludtam.
Úgy tűnik, elég nagy a tömeg.
A király azt kérte, hogy egyenesen a Buckingham-palotába menjen,
hogy a királyi pár személyesen köszönhesse meg.
Ó, egek!
És a kamerák előtt is beszélnem kell.
A világ még nem tud a közös nyilatkozatunkról.
Miniszterelnök úr, nagyon kérem,
hogy fenntartással kezelje Hitler vállalását!
A Szudéta-vidékről szóló egyezmény egy dolog, de ez a másik…
Igen, tudom.
Horace, nézze,
ha valamit megtanultam a Mr. Hitlerrel folytatott tárgyalások során,
hogy egy gengszterrel nem lehet
tisztán pókerezni.
És ha megszegi a szavát, önből pedig bohócot csinál?
Nos, ha megszegi a szavát, az egész világ meglátja, ki is ő!
Egyesíti a szövetségeseket, és talán az amerikaiak is mellénk állnak.
Ha bohócot csinál belőlem, az csekély ár mindezért.
Horace, csak azokkal a lapokkal játszhatok, amiket nekem osztottak.
Mit gondol, Legat? Ön szerint ez megváltoztatja a játszmát?
Szerintem van rá esély, miniszterelnök úr.
Szerintem is.
Ezt nézze, Legat!
Az ember azt hinné, nem elkerültük, hanem megnyertük a háborút.
Több ezren gyülekeznek a Buckingham-palota előtt.
Isten hozta, uram! Gratulálok!
A király ki akar vele lépni az erkélyre.
A csehszlovák probléma rendezése,
amit sikerre vittünk…
ami engem illet
csupán előfutára egy nagyszabásúbb egyezménynek,
amely egész Európának
békét hozhat.
Ma reggel…
ma reggel volt egy másik megbeszélésem is
a német kancellárral, Herr Hitlerrel.
Íme a papír,
amelyen olvasható a neve az enyém mellett.
Helló!
- Szia! - Szia!
Hol van Arthur?
A kertben. Örülni fog neked.
Sajnálom azt, ahogy elmentem.
És…
azt akartam mondani…
hogy igazad van.
Csalódott voltam.
És az én hibám, nem a tiéd.
De vannak dolgok, amiken változtatnék.
Azt hiszem, felmondok.
És mihez kezdesz?
Amikor kitör a háború, muszáj
hasznosnak lennem.
Igen.
Ne nevess, de azt hiszem csatlakozom a légierőhöz.
És az egyezmény? Azt hittem, azt mondta…
Ez csak időhúzás. A miniszterelnök csak esélyt adott a győzelemre.
Ha belegondolsz, nem semmi szolgálat.
De elkövetkezik.
Csak idő kérdése.
Hamarosan harcolnunk és győznünk kell.
Biztos van számodra más út is.
- Még tárgyalás… - Nincs más út.
Ne mondj ilyet!
Mindig van remény.
Igen.
És nélküle mind jobban járnánk.
Apuci!
Így ni! Gyere ide! Ölelés!
Ó, hiányoztál.
Lelőhettem volna Hitlert.
Olyan közel voltam hozzá, hogy éreztem a leheletét.
Éreztem a fegyvert a kezemben,
de a kezem nem mozdult.
Tudod, miért?
Hogy volna jogom hozzá?
Akarod folytatni?
Mi más választásunk van?
Egy nap ezért felakasztanak.
Tudom.
Majd én.
Ó, te oroszul is beszélsz, ugye?
A Nagy-Britannia és Németország közötti béke mindössze egy évig tartott.
A kritikák hatására Neville Chamberlain lemondott miniszterelnöki posztról,
és néhány hónappal később elhunyt.
A Müncheni-egyezménynek köszönhetően
Britannia és szövetségesei felkészülhettek a háborúra,
és végül legyőzték Németországot.
Robert Harris München című regénye alapján.
A feliratot fordította: Császár Hédi