Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫תודה.‬
‫תודה שבאתם. תודה.‬
‫ג'יאדה.‬
‫אין לך מושג כמה אני מצטערת.‬
‫אני יודעת.‬
‫הוא ינגן? מה אמרת לו ששכנע אותו?‬
‫לא, כלום. אולי הוא שכנע את עצמו.‬
‫ג'וליו לא היה רק פרופסור לאסטרופיזיקה.‬
‫ג'וליו היה במהותו אסטרופיזיקה.‬
‫כי אבא שלי… אבי…‬
‫לא רק היה אדם ש…‬
‫אני לא יכולה. סליחה.‬
‫בקרוב אסיים לימודים בזכותו.‬
‫הוא היה אב בשבילי.‬
‫חבר, מורה.‬
‫בעצם, הכול.‬
‫את הדבר היחיד שלא ידע לעשות,‬ ‫הוא עושה עכשיו.‬
‫הוא עוזב אותי.‬
‫אחינו היקר ג'וליו,‬
‫כל מה ששמענו רק מאשר…‬
‫סליחה.‬
‫גם אני רוצה לומר משהו.‬
‫זמנו של אבי נגמר.‬
‫זה מה שבאנו לציין, נכון?‬
‫אבל יודעים מה? זה לא בסדר.‬
‫כי הזמן לא קיים.‬
‫הזיכרון הברור ביותר שיש לי ממנו‬
‫הוא כשניסה להסביר לי את הדבר האבסורדי הזה.‬
‫"זמן וחלל הם רעיונות שלא קיימים ביקום,‬
‫ומה שכן קיים‬
‫כבר היה קיים‬
‫עקב התפישות השונות של הזמן ביחס ל…‬
‫למקום שבו אנחנו נמצאים".‬
‫לא יודע…‬
‫מעולם לא הבנתי את זה.‬
‫אז,‬
‫הוא אמר לי שאלוהים‬ ‫עומד מאחורי התעלומה הזו.‬
‫מעניין אם בסוף‬
‫פתרת את התעלומה הזו, פרופסור.‬
‫מה שגיליתי במקום זאת, ולא היום,‬
‫זה שזמן וחלל, בחיים האמיתיים, קיימים.‬
‫ומה שאתה עושה משאיר חותם,‬
‫פרופסור קוסטה.‬
‫לפעמים הרגשתי‬ ‫כמו חייזר ממאדים על כדור הארץ.‬
‫אז אם הזמן לא קיים, כמו שאתה אומר,‬
‫אני לא חייב להיפרד.‬
‫אם החלל לא קיים,‬
‫זה אומר שאתה לא פה.‬
‫אתה כאן, היית כאן או תהיה כאן,‬ ‫או על כוכב אחר, אולי.‬
‫בעוד שאני אשאר פה,‬
‫בזמן ובחלל האלה.‬
‫נושא את החותם שלך.‬
‫אני לא מאמינה שלא הרגשת כלום כשראית אותו‬ ‫שוב אחרי 20 שנים. די.‬
‫מה דעתך?‬
‫ההופעה שהוא נתן עכשיו נראית לך נורמלית?‬
‫מי מגיע בלבוש כזה?‬ ‫-למי אכפת איך הוא התלבש?‬
‫סליחה, אבל זה היה הרבה יותר טוב‬ ‫מהנאומים הרשמיים של העמיתים שלו.‬
‫נחמד שג'יאדה באה. לא ציפיתי לזה.‬
‫הייתי שמחה לפחות לומר שלום.‬ ‫-אני לא זוכרת שעצרתי בעדך.‬
‫לא,‬ ‫רק ביקשת שאקח את האדון הנכבד למכונית שלו.‬
‫לא ראית שהוא לא עומד בזה כבר?‬
‫אלוהים, לאן הוא הלך?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫אלוהים, קרולינה. איפה הוא?‬
‫לא יודעת! לא יכולתי לנעול אותו.‬ ‫-סבסטיאנו!‬
‫הבנתי מה שאמרת קודם.‬
‫כן?‬
‫באמת?‬
‫כן. אז גם אתה מרגיש…‬
‫אתה מרגיש כמו חייזר ממאדים.‬
‫כן.‬
‫פחות או יותר כל החיים.‬ ‫-גם אני. אבל…‬
‫לא כל החיים שלי.‬
‫מאז שהבנתי איך דברים עובדים.‬
‫אז יש בינינו משהו משותף.‬
‫כן.‬
‫היום, אני…‬
‫הבאתי את זה, אני…‬
‫אני לא יודע למה.‬
‫זה עלינו.‬
‫זה…‬
‫אולי קראת את זה, לא יודע.‬ ‫אם לא, שמור את זה.‬
‫זה עלינו?‬ ‫-כן.‬
‫באיזה אופן?‬
‫אה, עלינו, החייזרים ממאדים.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אני לא בקטע הזה,‬ ‫אבל אקרא את זה מאוחר יותר.‬
‫תקשיב.‬
‫אתה אחד מהתלמידים של אבא שלי, נכון?‬
‫אתה מדען לעתיד?‬
‫כולכם קצת מוזרים, נכון?‬
‫לא, אני…‬ ‫-סבסטיאנו?‬
‫בוא, חמוד. בוא למכונית.‬
‫בוא.‬
‫טסלה.‬ ‫-לא. חכי, אימא. חכי.‬
‫מי זה? מי הוא?‬
‫מי הוא באמת?‬
‫בוא וספר לי במכונית.‬ ‫-למה הוא אמר שאני מוזר?‬
‫בוא למכונית.‬
‫הוא אמר שאני מוזר, חייזר.‬ ‫-כן, הוא טועה. ספר לי אחר כך.‬
‫לא, הוא טעה. בוא.‬
‫השתניתי כל כך‬ ‫או שהעמדת פנים שאתה לא מזהה אותי?‬
‫ברוך שובך, ניק. אני שמחה לראות אותך.‬ ‫-אין לנו מה לומר אחד לשנייה.‬
‫חוץ מזה, בגלל שזה רק לכמה ימים,‬
‫יכולת לארח אותו.‬
‫הדלת!‬
‫ומה עם אחיך?‬
‫כמעט התרחשה דרמה גדולה. בחייך, קרולינה.‬
‫איזו דרמה, טסלה?‬ ‫סבסטיאנו לא מפיץ מחלה מידבקת!‬
‫אני לא רוצה שניק ידע, טוב?‬ ‫-את לא רוצה שאף אחד ידע.‬
‫אני מנסה להגן עליו.‬
‫הוא בא עד לפה בשביל ההלוויה.‬ ‫חייבת להיות לזה משמעות בעינייך.‬
‫תקשיבי טוב.‬
‫לדוד שלך לא אכפת מסבא שלך.‬ ‫את לא מכירה אותו.‬
‫אחרי שיקראו את הצוואה ויקבל את הכסף שלו,‬
‫אני מקווה שהוא ייעלם כמו תמיד.‬
‫אולי הפעם לא.‬ ‫-או שאולי כן.‬
‫ובקרוב, אני מקווה.‬
‫תודה.‬
‫באמת, תודה.‬
‫אין בעד מה. זה לא סיפור גדול.‬
‫את יודעת למה הכוונה.‬
‫אני רק מנסה לשכנע‬
‫את הצ'לניסט הכי מוכשר בקונסרבטוריון‬ ‫לנגן איתי.‬
‫כן, בטח.‬
‫כל מה שהוא חושב עליו עכשיו‬ ‫זו המשימה למאדים.‬
‫וההתקבעויות האלה יכולות להימשך חודשים.‬
‫ועם הפטירה של אבא…‬
‫די.‬
‫דמיינתי את אחיך אחרת.‬
‫כן, גם אני.‬
‫לפחות, זו הייתה התקווה שלי.‬
‫מעולם לא נכנסת לשם, נכון?‬
‫מה? סליחה, מה?‬
‫די, קרולינה.‬ ‫-רואה? היא לא מקשיבה.‬
‫מה אמרת? בבקשה.‬
‫סיפרתי לאמה על הפרופיל‬ ‫שיצרתי לך לפני חודשים.‬
‫יש לה יותר עוקבים ממני!‬
‫שוב?‬ ‫-הולך לך טוב.‬
‫אני לא משתמשת בזה.‬
‫- מיס טסלה -‬
‫תראי כמה את יפה כאן.‬
‫מספיק, בבקשה?‬
‫אלוהים.‬ ‫זה לא שהעליתי אותך לאתר שירותי ליווי.‬
‫איך זה יזיק?‬ ‫-את צוחקת?‬
‫אין לך מושג כמה מסוכן בשבילה‬ ‫להכיר אנשים חדשים,‬
‫להירגע, לרכוש חברים,‬
‫להפסיק ליום אחד לרחף מעל הראש של סבסטיאנו!‬
‫זה לא בשבילי.‬
‫אם תסלחו לי.‬
‫תמשיכו לאכול. אל תדאגו.‬ ‫-סיימנו מזמן.‬
‫אנחנו.‬
‫רוצה ג'וינט?‬ ‫-ניק, בבקשה.‬
‫אני צוחק.‬
‫בוקר טוב.‬
‫-בוקר טוב.‬
‫טסלה.‬
‫היי.‬ ‫-היי פדריקו.‬
‫תנחומיי.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה בטח ניקולא, נכון?‬
‫פדריקו ולמונטה, חבר של אביכם.‬
‫שלום.‬
‫אני חייב לומר שתמיד שעשעה אותי‬ ‫בחירת השמות שלכם.‬
‫ניקולא, טסלה.‬
‫רק מוח גאוני כמו של הפרופסור יכול לחשוב‬
‫על לקרוא לכם על שם פיזיקאי מפורסם,‬
‫ניקולא טסלה, אבל בנפרד.‬
‫כן, נכון.‬
‫אכפת לך להתחיל?‬
‫בטח.‬
‫עוד שלושה הצטרפו.‬
‫מאיסלנד.‬
‫אתה מכיר אותם?‬
‫למה אתה לא עונה?‬
‫אני מצהיר שלאחר פטירתי ארצה לחלק את רכושי‬ ‫כדלקמן:‬
‫הקרוואן שלי לקרולינה,‬
‫הצ'לו שלי, בעל שווי זהה, לנכדי, סבסטיאנו.‬
‫לסיום, אני מוריש את ביתי שכתובתו‬ ‫רחוב סאן ג'ובאני שש ברומא,‬
‫מתחם איי, דירה שלוש, לטסלה קוסטה,‬
‫שנולדה ברומא ב-17 בנובמבר 1972,‬
‫במשותף עם בני, ניקולא קוסטה,‬ ‫שנולד ברומא ב-25 ביוני 1970,‬
‫שאותו יחלקו באופן שווה‬
‫לפי ראות עיניהם.‬
‫אני מצהיר שאין בבעלותי‬ ‫נכסים מיטלטלין או דלא ניידי אחרים,‬
‫בין אם רשומים על שמי או משויכים אליי.‬ ‫דוקטור ג'וליו קוסטה.‬
‫לא, רק רגע.‬
‫לא יכול להיות שזה הכול. שכחת כמה עמודים,‬ ‫או קראת לא נכון. תבדוק שוב.‬
‫לא, טסלה, זה הכול.‬
‫איך יכול להיות שזה הכול? סליחה.‬
‫הוא תמיד אמר שישאיר לי את הבית‬ ‫והוא יקבל את הכסף. איפה הכסף?‬
‫נראה שלפני שנפטר שינה את דעתו.‬
‫אז מה יקרה עכשיו?‬
‫לא נוכל לעזוב את הבית הזה.‬ ‫פדריקו, לא נוכל. זה בלתי אפשרי.‬
‫זה לא…‬
‫תגיד בבקשה שיש חלופה.‬
‫למה אתה עושה לי את זה?‬
‫אני?‬
‫לאן אלך עם שני ילדים?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬
‫תמכרי את הבית, ועם הכסף שתקבלי,‬
‫תקני אחר. מה לעזאזל?‬
‫מניאק אנוכי!‬
‫לא אכפת לך מאף אחד ומשום דבר! כמו תמיד!‬
‫סליחה?‬ ‫-כמו תמיד!‬
‫סליחה.‬
‫אני צריך לתת לכם עוד משהו.‬ ‫משפטית, זה לא חלק מהצוואה.‬
‫אז אפשר לומר שזו משאלתו האחרונה.‬
‫קדימה, תפתחו.‬
‫"טסלה היקרה."‬
‫אתה טעית ואני צדקתי. מבין? צדקתי.‬
‫צדקתי מההתחלה. אמרתי לך שהוא לא מרגל.‬
‫הוא לא מרגל. הוא הדוד שלי.‬
‫הוא הדוד ניק, כן.‬
‫קלווין, די. די!‬
‫אתה מבין? אז אין ממה לדאוג. די.‬
‫אין ממה לדאוג.‬
‫הוא נתן לי אותם חתומים‬
‫וביקש שאתן לכם אותם אחרי קריאת הצוואה.‬
‫אני לא יודע מה כתוב בהם.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫הממזר בטח גם אמר תפילה.‬
‫החתיכת חרא הזה.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫איך היה?‬
‫הוא נעלם, כמו שאמרת?‬ ‫-לא.‬
‫לצערי, לא.‬
‫למה לצערך?‬
‫כי סבא שלך לא השאיר כסף.‬
‫הוא השאיר רק את הבית הזה.‬
‫אז?‬
‫אז,‬
‫או שנמכור אותו וניתן חצי לדוד שלך…‬
‫או…‬
‫מה זה?‬
‫משאלתו האחרונה של סבא שלך.‬
‫אה, שכחתי. הוא השאיר לך קרוואן.‬
‫קרוואן?‬ ‫-קרוואן, כן.‬
‫אין מצב. אז הדוד ניק צריך לבוא לגור כאן?‬
‫אבל משפטית אתם לא מחויבים.‬ ‫-משפטית או לא, ככה זה.‬
‫ככה זה.‬
‫יכול להיות שלא יסכים, נכון?‬
‫הוא יסכים.‬
‫עכשיו שהוא יודע שלא יקבל אף יורו,‬ ‫אולי יקווה להתחיל חיים חדשים כאן.‬
‫איזה בלגן.‬ ‫-בלגן ענק.‬
‫שנה זה הרבה זמן.‬
‫ואיך נסתדר רק עם שלושה חדרי שינה?‬
‫כי חדרי השינה הם הבעיה? מה עם אחיך? סליחה!‬
‫את יודעת שכל שינוי יכול לגרום לו למשבר.‬
‫דמייני מה יקרה אם זר יחיה פה.‬
‫אבל הוא לא זר. הוא הדוד שלו.‬
‫אחרי שתסבירי לו את זה…‬ ‫-אני לא רוצה שניק ידע, טוב?‬
‫איך תעשי את זה?‬ ‫-נגיד שהוא מדוכא.‬
‫בגלל המוות של סבא שלו.‬
‫ושהכי טוב להתעלם ממנו.‬
‫למשך שנה?‬
‫את צריכה שמישהו יבדוק לך את הראש.‬
‫גם ככה היה קשה, אבל שנה בפארסה הזו?‬
‫אין סיכוי. זה בלתי נסבל.‬
‫אני יודעת מה הכי טוב בשבילו, קרולינה!‬
‫לא ייאמן.‬
‫הריח של הבית הזה לא השתנה 20 שנים.‬
‫לא, זה לא יעבוד.‬
‫לא.‬ ‫-גם אם הוא שונה. כן.‬
‫כן, רואים את המגע שלך.‬
‫הצלחת להפוך אותו לאפילו…‬
‫אפילו יותר…‬
‫לא יודע.‬
‫תקשיב.‬
‫משהו אחד שיהיה ברור. טוב?‬
‫היי, סבה.‬
‫סליחה…‬ ‫-ניק.‬
‫אנחנו גרים פה.‬
‫אתה רק אורח זמני, ולא מבחירה.‬
‫כן, אבל הנחת היסוד שלך שגויה‬
‫כי חוקית זה גם הבית שלי.‬
‫זה מה שאבא שלנו רצה, נכון?‬
‫אז?‬
‫איפה החדר שלי?‬
‫ואו, הספה הכחולה עוד פה.‬ ‫יופי, לא זרקת אותה. כל הכבוד.‬
‫למה אתה מתגרה בי?‬
‫די.‬ ‫-כן, תגיד לי. למה? אתה באמת נהנה מזה?‬
‫אני רוצה לדעת איך נארגן את זה.‬ ‫-אתה נהנה להתגרות בי?‬
‫הספה הכחולה ממש נוחה.‬
‫אני לא יודעת איך נארגן את זה.‬ ‫אוהב אותה? תישן שם.‬
‫אתם יכולים להפסיק לדבר על זה.‬ ‫דוד ניק יכול להשתמש בחדר שלי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-מה? מה את אומרת?‬
‫שנה על הספה? חשבת על זה לעומק?‬
‫אולי לא הבנת. אני עוזבת את הבית.‬
‫את צוחקת? סליחה, אבל לאן תלכי?‬
‫לא יודעת. אחשוב על משהו. זו לא הבעיה שלך.‬
‫קרולינה, בבקשה, תורידי את התיק.‬ ‫המצב גם ככה מאוד מסובך.‬
‫עכשיו גם את מתחילה? את רוצה להעניש אותי?‬
‫איך את חושבת תמיד שהעולם סובב סביבך?‬
‫זה לא כדי להעניש אותך. זה בשבילי.‬
‫כלום לא ישתנה אם אהיה פה או לא.‬
‫מה את אומרת? תחשבי איך אחיך יגיב לזה!‬
‫היה נעים לראות אותך. ביי, דוד ניק.‬ ‫-לא, חכי.‬
‫אם הספה הכחולה היא הבעיה,‬
‫אימא שלך יכולה לישון עליה, נכון?‬
‫ביי, טסלה. אבוא לקחת את הבגדים שלי כשאוכל.‬
‫קרולינה.‬ ‫-אל תיגע בשום דבר בחדר שלי.‬
‫בואי לפה, קרולינה. בבקשה. אפשר לדבר לרגע?‬
‫למה היא קוראת לך טסלה?‬
‫לך תזדיין.‬
‫זה אמור להיות זה.‬
‫הייתי מצפה לכל דבר ממנו,‬ ‫מלבד שיוריש לי קרוואן.‬
‫לדעתי זה ממש מגניב.‬
‫מי יודע, אולי הוא ידע שאעזוב את הבית.‬
‫היי.‬
‫תיכנס אם אתה רוצה.‬
‫סבא שלך היה ממש מוזר.‬
‫בהחלט.‬
‫תחשבי על ההפתעות במכתבים האלה.‬
‫קראת אותם?‬
‫רק את של טסלה.‬ ‫-מה היה כתוב?‬
‫כעיקרון, בגלל שכסף לא מביא אושר,‬ ‫אבל אהבה כן,‬
‫לפני שיעזבו את הבית שבו היא וניק גדלו,‬
‫הוא התחנן בפניהם לגור שם יחד‬ ‫למשך שנה ואז להחליט.‬
‫שנה?‬
‫עכשיו את מבינה למה לא יכולתי להישאר‬ ‫עוד דקה בבית הזה.‬
‫נתערב שזה לא מתניע.‬
‫הפסדת בהתערבות.‬
‫ערב טוב.‬
‫מה יש לארוחת ערב?‬ ‫-תוריד משם את הסווצ'ר המטונף הזה.‬
‫ובנוסף, אני זוכרת שביקשתי ממך במפורש‬
‫לחלוץ נעליים לפני שאתה נכנס.‬
‫אני נשבעת בילדים שלי שאם תשאיר אותן שם,‬ ‫אשרוף אותן.‬
‫אנחנו נריב במשך שנה?‬
‫זה מה שאת רוצה?‬
‫אחד מאיתנו יוותר במוקדם או במאוחר.‬
‫וזאת לא תהיה אני.‬
‫אז בואי נעשה שביתת נשק, לפחות כשאוכלים.‬
‫אם תגידי לי איפה המחבתות,‬ ‫אכין בעצמי פסטה, קרבונרה.‬
‫לא, תקשיב.‬
‫סבסטיאנו אוכל בחדר שלו ואני לא רעבה.‬
‫אוי,‬ ‫כמה התגעגעתי לאווירה השמחה במשפחה הזו.‬
‫אסתדר בעצמי.‬
‫מה שאני ואתה חולקים מעכשיו היא רק קורת גג.‬
‫לא אקנה לך מצרכים.‬
‫זה נשמע הוגן.‬
‫לא ראיתי את פאולו בהלוויה. למה?‬
‫נפרדנו. לפני שמונה שנים.‬
‫או יותר נכון,‬
‫הוא עזב אותי לפי שמונה שנים.‬
‫הוא פגש מישהי, עשה איתה שני ילדים,‬ ‫ועכשיו הוא בטורינו.‬
‫פאק. איך יכול להיות?‬
‫החמצת המון, ניק.‬
‫נכון. אבל לא רק אני.‬
‫אקח את ארוחת הערב לאחיין שלי.‬ ‫-לא! עזוב.‬
‫אפשר?‬ ‫-לא.‬
‫די!‬ ‫-עזוב!‬
‫מה הבעיה שלו איתי? כאילו שהוא מפחד ממני.‬
‫סבסטיאנו לא מפחד מכלום.‬
‫סבסטיאנו הוא פשוט ילד מאוד רגיש‬
‫שעובר תקופה קשה, טוב?‬
‫עדיף להניח לו כמה שיותר.‬
‫ואני אביא לו את ארוחת הערב. תודה.‬
‫השתגעת? תנמיך את המוזיקה המזדיינת הזו!‬
‫תתלבש!‬
‫למה?‬ ‫-כי אתה ערום. למה?‬
‫אני במקלחת.‬
‫תנמיך את המוזיקה.‬
‫סבסטיאנו לא יכול לישון ברעש הזה.‬
‫הוא ביקש ממך לומר לי את זה?‬ ‫-תנמיך!‬
‫בחייך, טסלה. השעה 21:00. זה מגוחך.‬
‫זו הפרשנות בניצוחו של פיריס,‬
‫אחת מהגרסאות הטובות ביותר מהזמן האחרון.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫טוב. לך לחדר שלך, חמוד.‬ ‫-לא, לא ממש, אבל אתה קרוב.‬
‫לא, לא יכול להיות. לא יכול להיות שטעיתי.‬ ‫זהו זה. לא יכול להיות שטעיתי.‬
‫זו גרסת אנגל. אתן לך אותה מחר.‬
‫הוא ייתן לך אותה מחר.‬ ‫-הוא ייתן לי אותה מחר. טוב.‬
‫לא נראה שהוא ישן.‬
‫אתה ממש שמוק, ניק.‬
‫ואל תסתובב ככה!‬
‫- טסלה -‬
‫- הייתי פה בפנים! -‬
‫אני יכולה לשבת פה?‬
‫בטח.‬
‫דיברתי בטלפון עם אימא שלך.‬
‫היא ממש עצובה שעזבת.‬
‫לא אמרתי לה שאת רוצה לישון בקרוואן,‬
‫אחרת היא הייתה עושה כל דבר כדי לעצור בעדך.‬
‫אני יכולה לישון שם בלי בעיה.‬
‫באמת, אני לא רוצה להכביד עלייך.‬
‫קרולינה,‬
‫אני שמחה שאת פה.‬
‫וסבסטיאנו? הוא ממש כועס עליי, נכון?‬
‫לא, אימא שלך לא אמרה כלום.‬
‫טוב, הוא מרגיש קצת יותר טוב עכשיו, נכון?‬
‫בטח. הוא רוצה לעבור למאדים.‬
‫מי לא רוצה לעבור למאדים?‬
‫די.‬ ‫-תודה רבה, אמה.‬
‫אבל באמת, אני לא רוצה להפיל עלייך‬ ‫את כל הבעיות של המשפחה שלי.‬
‫קרולינה,‬
‫באמת.‬
‫לילה טוב.‬
‫- אבא -‬
‫- בלי קארי בעוף. סבה כבר לא רוצה את זה. -‬
‫- הצילו! -‬
‫- היי, אבא. סבא נפטר היום. -‬
‫- אבא - לא מחובר -‬
‫- אבא - מחובר -‬
‫- מה אצטרך לעשות כדי לשמוע ממך? -‬
‫- אבא - לא מחובר -‬
‫קייטסרפינג. כן.‬
‫אוקיי. לא, סליחה.‬
‫אז מה לגבי מוזיקה קלאסית?‬
‫לא יודע. אז?‬
‫אה, אוקיי. רגע.‬
‫עצור. אז מה אתה מנסה לומר?‬
‫טוב, אז זו רק דרך להיכנס,‬ ‫דרך להראות שאני סומך עליו.‬
‫אוקיי.‬
‫הבנתי.‬
‫כן, זהו זה.‬
‫אוקיי, אז מה לעשות?‬
‫אלך אליו ואומר,‬
‫"אני יודע שהם שלחו אותך. אתה לא הדוד שלי".‬
‫להגיד את זה?‬
‫אומר לו, "אני יודע שאתה לא דוד שלי".‬
‫- נבלאקס - אריפיפרזול -‬
‫- אימיפראמין -‬
‫- אימיפראמין היא תרופה נוגדת דיכאון -‬
‫- אריפיפרזול: אנטיפסיכוטית -‬
‫- שימוש: סכיזופרניה, התקפים מאניים -‬
‫בוקר טוב, יקירי.‬
‫לפתוח את הווילונות?‬ ‫-לא.‬
‫פתחת אותם?‬
‫אל תפתחי.‬ ‫-לא פתחתי.‬
‫הבאתי לך ארוחת בוקר.‬
‫ארוחת הצהריים שלך במטבח.‬
‫סבסטיאנו,‬
‫תעשה לאימא טובה?‬
‫תתקלח ותתלבש היום, טוב?‬
‫מבטיח?‬
‫רציתי להישאר בבית,‬
‫אבל יש ישיבת מורים ואני חייבת ללכת.‬
‫אבל אחזור בקרוב, אוקיי?‬
‫סבסטיאנו, תסתכל עליי.‬
‫אם אתה צריך משהו,‬
‫תתקשר אליי או לקרולינה.‬
‫אל תפנה לדוד ניק. טוב?‬
‫ביי, חמוד.‬
‫קל…‬
‫קלווין, אותו סיפור כל פעם.‬ ‫אמרתי לך שאתה צריך…‬
‫לא, אני צריך לקחת אחד, קלווין.‬
‫לא אקח הכול, אבל אני צריך לקחת אחד, מבין?‬
‫כן, אמרתי לך שאני צריך לקחת.‬
‫לפחות ככה יעזבו אותנו בשקט.‬
‫אני הולכת לעבודה.‬
‫כתבתי כמה מכללי הבית ומספרים שכדאי לדעת.‬
‫יש איזה מספר שכדאי לדעת שמלמד אותך לומר‬ ‫בוקר טוב?‬
‫מתי הוא אובחן עם סכיזופרניה?‬
‫טסלה.‬
‫קראתי בלילה באינטרנט.‬
‫באינטרנט כתובות המון שטויות.‬
‫קראת שכל שינוי בשגרה יכול להזיק לו?‬
‫לעזאזל השגרה. אני אחיך.‬
‫באמת?‬
‫די. לפני כמה זמן?‬
‫חמש שנים.‬
‫חמש שנים?‬ ‫-כן, בערך חמש שנים.‬
‫אני מבין,‬ ‫אבל את לא יכולה להסתיר ממני דבר כזה.‬
‫למה לא?‬
‫היית נזכר פתאום שיש לך אחות ומשפחה, ניק?‬
‫גם אם רציתי, איך יכולתי?‬
‫אני לא יודעת איפה בעולם אתה גר.‬ ‫אתה אף פעם לא עונה לטלפון.‬
‫טוב, אני פה עכשיו.‬
‫רק שאבין, לא התכוונת לספר לי? למה?‬
‫למה?‬
‫נמאס לי להסביר, לקבל כבוד מתוך רחמים.‬
‫כי אפילו המילה "סכיזופרניה", ניק,‬ ‫היא מפחידה. אתה יודע?‬
‫וזה לא רק המבטים של מי שמרחם עליי,‬
‫אלה שרוצים ללמד אותך איך לחיות,‬ ‫או אלה שצריך להתנצל בפניהם‬
‫כי, "גברתי,‬ ‫את יודעת שהבן שלך אומר דברים מוזרים?"‬
‫"הבן שלך עושה דברים מוזרים".‬
‫נמאס לי מזה!‬
‫כבר אין לי זמן או חשק להסביר, להתנצל.‬
‫די! אני פשוט צריכה להגן עליו‬ ‫מפני כולם והכול. מבין?‬
‫אולי תשבי?‬
‫תראה…‬
‫בבקשה, ניק,‬
‫אל תגרום לי לדאגה.‬
‫תעזוב את סבסטיאנו בשקט. תעזוב אותו בשקט.‬
‫אוקיי.‬
‫אוקיי, אנחנו לבד. ספר לי מי אתה. מה אתה?‬
‫מי אתה? מה אתה רוצה ממני?‬
‫אני…‬ ‫-הייתי ישיר מדי.‬
‫הייתי ישיר מדי. ידעתי שאני ישיר מדי.‬
‫לא היית ישיר מדי. בוא נדבר על זה.‬
‫סבסטיאנו.‬
‫בוא נדבר.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-היי. בוקר טוב.‬
‫קמת מוקדם היום.‬
‫נשאר קפה, אם את רוצה.‬
‫תודה.‬
‫איזה יופי!‬
‫אהבת?‬
‫את עדיין חושבת לישון בקרוואן?‬
‫בעצם, עלה לי רעיון אחר אתמול בלילה,‬
‫שלא נראה לי משוגע בכלל.‬
‫והוא?‬
‫אלוהים. את יכולה להעביר לי אותו?‬
‫זה בטח סבסטיאנו מבקש ממני לחזור הביתה.‬
‫לא, זה לא.‬
‫אני יודעת שאת לא רוצה לדבר איתי,‬
‫אבל ניק גילה הכול והוא לבד עם סבסטיאנו.‬
‫את מוכנה לקפוץ לבית ולבדוק? בבקשה.‬
‫רואה עם מה אני מתמודדת?‬
‫זה טבעי שהיא תדאג, קארו.‬
‫היי, טסלה. בוקר טוב.‬
‫לא אמרתי לך אתמול שזה מטומטם‬ ‫להסתיר את זה ממנו?‬
‫אבל יש לך מזל.‬ ‫אני בכל מקרה צריכה לקחת את הבגדים שלי.‬
‫אז כן, אבדוק.‬
‫אבל אשמח אם לא תערבי אותי‬ ‫באובססיות המטופשות שלך.‬
‫תודה.‬
‫מה?‬
‫לא יודעת, קרולינה.‬
‫אני חושבת שאת צריכה‬ ‫לפתור את העניין הזה עם אימא שלך מתישהו.‬
‫מה? שאני לא קוראת לה "אימא"?‬ ‫אני לא מסוגלת. מה אני יכולה לומר?‬
‫די, אני רצינית.‬ ‫-בסדר.‬
‫אכפת לך לבוא איתי?‬
‫לא נראה לי שסבסטיאנו יתעצבן באותה מידה‬ ‫אם תהיי שם.‬
‫למה שסבה יכעס?‬ ‫הוא בטח כבר מאוד מתגעגע אלייך.‬
‫כן, הכול נחמד, אבל…‬
‫הייתי מת מפחד לטוס למאדים, בידיעה‬
‫שלא אוכל לחזור לכדור הארץ.‬
‫אתה לא?‬ ‫-גם אני מפחד.‬
‫אז למה אתה טס? אף אחד לא מכריח אותך.‬
‫אני חייב,‬ ‫כי מי ייקח את המוזיקה הקלאסית במקומי?‬
‫אני חייב לקחת אותה.‬
‫אני מבין. כמובן.‬
‫התחייבות היא התחייבות.‬ ‫-כן.‬
‫לא ידעת כלום?‬
‫לא, תאמין לי, לא ידעתי.‬
‫אז למה…‬
‫למה אמרת את הדברים ההם בהלוויה?‬ ‫למה?‬
‫לא יודע. זה פשוט יצא ככה.‬
‫תראה, תשאל אותי על‬
‫הים, הרוח,‬
‫שוניות אלמוגים, נשים יפות,‬
‫אבל לא על החלל, הכוכבים והשמיים,‬
‫כי אני לא מבין כלום.‬
‫לא, כי רצית להיות מוזיקאי, לא אסטרונום.‬
‫אני זוכר שסבא סיפר לי עליך. הוא אמר…‬
‫הוא אמר שאתה מנגן מדהים על הפסנתר.‬
‫וכשהוא אמר את זה, הוא בכה. הוא בכה.‬
‫אוקיי. אתן לך לעבוד.‬ ‫אלך לחפש עבודה בעצמי בחוף.‬
‫אף אחד לא מחפש עבודה שם.‬
‫אני מחפש.‬
‫אולי תבוא גם כן?‬
‫לא.‬
‫אני לא יכול ללכת לחוף איתך.‬
‫אוקיי, בפעם אחרת.‬
‫כן, בפעם אחרת.‬
‫קצת אור של כדור הארץ.‬
‫השתכנעת עכשיו?‬
‫השתכנעת?‬
‫אמרתי לך. אמרתי לך. אתה חייב לסמוך עליי.‬
‫מבין? אתה חייב לסמוך עליי.‬
‫די. תקשיב, אם תמשיך להציק לי, אלך איתו.‬ ‫מספיק.‬
‫היי, סבה.‬
‫לאן עמדת ללכת?‬
‫אני, לשום מקום. מה את עושה פה?‬
‫באתי לקחת את הבגדים שלי. גם אמה פה.‬
‫רוצה לומר שלום?‬
‫היי, סבה.‬
‫לא, זה לא זמן לחזרה.‬ ‫זה לא זמן לחזרה עכשיו.‬
‫לא באתי לחזרה. באתי לעזור לאחותך.‬
‫מי שלח אותך? אימא?‬
‫לא. ממש לא.‬ ‫-לא.‬
‫מה אמרת לגבי זה שהוא כבר מתגעגע אליי?‬
‫מה, את עוקבת אחריי?‬
‫הייתה לי ברירה?‬
‫איך אבהיר לך שאין לי מה לומר לך?‬
‫למה עוד לא עזבת?‬ ‫-זה ענייני.‬
‫אקפיץ אותך. תוכל לספר לי.‬
‫בהינתן נסיבות החיים הנוכחיות שלי,‬
‫אצטרך יותר כסף בשביל להתקיים, נכון?‬
‫נכון. אז?‬
‫טוב, אז בגלל שיש לי תשוקה אדירה לאופנה,‬ ‫טעם טוב‬
‫וגם כמה קשרים,‬
‫היה רק דבר אחר שחסר לי עד עכשיו.‬
‫מממן עשיר?‬
‫חנות.‬
‫ובעצם, עכשיו יש לי אחת.‬
‫איפה היא?‬
‫הנה.‬
‫אם לקוחות לא יבואו אליי, אבוא אליהם.‬
‫כעיקרון, אארוב לאנשים למטרות מסחריות.‬
‫זה רעיון מעולה. זה עוד יכול לעבוד.‬
‫איך תכננת לעשות את זה?‬
‫בעזרת חברה.‬
‫תחליפי בגדים.‬
‫לא יודעת.‬
‫קייטסרפינג לא נשמע כמו סיבה מספיק טובה‬
‫לשרוף לתמיד את כל הגשרים.‬
‫זה גם מה שאני תמיד חשבתי.‬
‫אבל בכל פעם ששמו הוזכר,‬ ‫היא שינתה את הנושא.‬
‫תמיד חשבתי שבשלב מסוים‬
‫הוא כבר לא עמד בלחץ של אב‬
‫שדורש יותר מדי מהילדים שלו.‬
‫הוא לא נראה לי כזה.‬
‫היינו הנכדים שלו. הכול היה קל יותר איתנו.‬
‫אני מניחה שהיו לו הרבה יותר מדי ציפיות‬ ‫מהילדים שלו.‬
‫והם פשוט הגיבו בדרכים שונות.‬
‫להגיב לא אומר לעזוב לתמיד בשביל חיים‬ ‫של חופים ושמש.‬
‫זה גם לא אומר להישאר ולחיות את החיים‬ ‫כאילו שהם עונש מאסר.‬
‫כולנו יוצרים את הגורל של עצמנו.‬
‫בדיוק. אימא שלך גידלה משפחה. מה ניק יצר?‬
‫מה נשאר לו? גלשן קייטסרפינג?‬
‫אולי הוא פשוט שמח ככה.‬
‫לא נראה לי.‬
‫לחיות במקום אחר בעולם, לבד,‬ ‫בלי קשרים יציבים.‬
‫אפשר להרגיש בודדים אפילו בתוך משפחה.‬
‫לפעמים, בהתחשב בחלופות,‬ ‫גלשן יכול להיות חברה הרבה יותר טובה.‬
‫מה דעתך?‬
‫לדעתי זה חמוד.‬
‫את רשמית בעסקים. צריך לחגוג.‬
‫בבקשה אל תגידי כלום לטסלה וסבה.‬
‫אלוהים, סבה. מה השעה?‬ ‫הייתי אמורה לעשות איתו חזרה.‬
‫אוקיי. ביי.‬
‫אז אני האיטלקי היחיד שיטוס למאדים?‬
‫מבין?‬
‫לא. אני לא…‬
‫לא, לעולם לא אוותר למען אהבה כמוהו.‬
‫טוב…‬
‫טוב, אמה יפה, אבל לא…‬
‫סבסטיאנו? היי, חמוד.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כל הכבוד.‬
‫ראית איזה יום יפה היום?‬
‫הכול בסדר עם דוד ניק?‬
‫אקח את זה.‬
‫תעשה מקלחת נעימה? אמה מגיעה היום.‬
‫עם כל מה שאנחנו צריכים לעשות,‬ ‫הקונצרט הוא הדבר האחרון שחסר לנו עכשיו.‬
‫איזה קוץ בתחת.‬
‫היי.‬
‫מי אתה?‬
‫סבסטיאנו, חמוד, אתה לא מתקלח?‬
‫המקלחת לא פנויה.‬ ‫-דוד ניק שם?‬
‫לא, יש שם אישה ערומה.‬
‫מה?‬ ‫-אישה ערומה.‬
‫אישה ערומה?‬ ‫-כן.‬
‫אישה ערומה?‬
‫אלוהים!‬
‫סליחה, אבל מי את?‬
‫אמברה. היי.‬
‫חלוק יפה, דרך אגב.‬
‫אז הוא שלך?‬ ‫סליחה, אחרת הייתי מרטיבה את כל הבית.‬
‫ניק.‬
‫ניק!‬
‫כן?‬
‫ניק!‬ ‫-למה את צועקת? אני פה. מה?‬
‫מי זו?‬
‫מה?‬ ‫-מי האישה במקלחת שלי?‬
‫זו המקלחת שלנו, לשם הדיוק.‬ ‫וזו אמברה. קוראים לה אמברה.‬
‫אה, קוראים לה אמברה. אז הכול בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫תקשיבי, זו המקלחת שלנו, הבית שלנו.‬ ‫אני אזמין את מי שארצה.‬
‫כן, בטח.‬
‫אתה הסתובבת ערום, עכשיו אישה ערומה,‬ ‫שאפילו לבשה את החלוק שלי. מגעיל!‬
‫אפשר לומר "שלי", או שנחלוק גם את זה?‬ ‫-לא "אישה ערומה".‬
‫קוראים לה אמברה. תקראי לה אמברה.‬
‫אתה מבין שזה לא חוף נודיסטים?‬
‫אני צריכה לתלות שלט? סבסטיאנו מצא אותה.‬
‫ידעת את זה?‬ ‫-טוב, אז?‬
‫בטח. כי אתה לא יכול לדעת.‬
‫אתה לא יודע כמה מלחיץ אותו למצוא זר‬ ‫במרחב שלו.‬
‫אתה לא יודע.‬
‫אישה ערומה. ערומה!‬ ‫-כן. היא בת 20.‬
‫יכול להיות שזה מצא חן בעיניו.‬
‫הוא לא נראה לי כל כך לחוץ. רק את לחוצה.‬
‫באופן מובן.‬
‫אה, באמת? למה? ספר לי.‬
‫כי…‬ ‫-כי? לא, ספר לי. למה?‬
‫נתראה בחוף?‬
‫תודה על החלוק.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫השארתי אותו בחדר. תקחי אותו?‬
‫כן.‬ ‫-ביי.‬
‫רואה? היא ממש כמו בת משפחה.‬ ‫מה לעזאזל את רוצה?‬
‫לא אצליח להתמודד עם שנה כזו.‬ ‫אתה צוחק עליי?‬
‫במקום לשאול אם תתמודדי איתי,‬ ‫נסי לשאול אם אחרים יכולים להתמודד איתך.‬
‫אני לא היחיד שחושב ככה!‬
‫פאק!‬
‫כולנו חיינו פה בשמחה עד שהבן האובד שב.‬
‫יודע מה?‬ ‫-בטח, בשמחה…‬
‫זה ממש נשמע כמו תיאור מדויק.‬
‫ממש סיפור אגדה!‬
‫היי.‬
‫סליחה, טסלה. ממש איחרתי היום. סליחה.‬
‫למה את נראית מוטרדת?‬
‫שום דבר. רבתי עם אחי האידיוט.‬
‫מה שלום קרולינה?‬
‫קרולינה בסדר.‬
‫היא מוסרת שלום.‬
‫כן, בטח…‬
‫טסלה, אי אפשר להמשיך ככה.‬
‫אני מתכוונת לשתיכן.‬
‫אני עייפה.‬
‫איתה, עם כולם, כל מה שאני עושה לא בסדר.‬
‫חוץ מסבסטיאנו.‬
‫תודה.‬
‫אז, סבה,‬
‫במנגינה של הסונטה הזו אתחיל על הפסנתר,‬ ‫כמו במקור.‬
‫אחרי שתי פעמות תיכנס עם הצ'לו.‬
‫מה דעתך לנסות אפילו את פתיחת היצירה?‬
‫לא.‬
‫רק הקטע הזה.‬ ‫-לא, אני לא יכול היום.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אוקיי, לא קרה כלום.‬
‫אז היום לא נתאמן.‬
‫לא. אני צריך ללכת. סליחה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫את…‬ ‫-אמה.‬
‫אמה. בטח.‬
‫את הולכת?‬
‫למה? אסור לי?‬ ‫-כמובן שמותר.‬
‫אבל בגלל שאני תמיד מזמין פיצה נוספת,‬ ‫לכל מקרה,‬
‫פארה קומפרטיר, כמו בקוסטה ריקה,‬ ‫אם את אוהבת מרגריטה, אולי…‬
‫כי אתה גר בקוסטה ריקה?‬ ‫-כן, אני עושה קייטסרפינג ו… דברים אחרים.‬
‫ובכן?‬
‫ובכן, מה?‬ ‫-המרגריטה.‬
‫תקשיבי, את תהיי האדם הראשון‬ ‫שאני מזמין לבית שלי.‬
‫כן. לא.‬
‫באמת, בדיוק נפרדתי מכולם.‬
‫לא נראה שלי שזה רעיון טוב לחזור פנימה.‬
‫אני לא רוצה שסבסטיאנו יחשוב‬ ‫שאני לוחצת עליו.‬
‫את האחרונה שיכולה ללחוץ על סבסטיאנו.‬
‫תסמכי עליי. די, הפיצות מתקררות.‬
‫לא, באמת.‬ ‫הבטחתי לקרולינה שאצטרף אליה אחרי השיעור.‬
‫תודה.‬ ‫-מה שלום קרולינה?‬
‫בסדר. קרולינה בסדר.‬
‫זו תקופה עם הרבה שינויים עבורה.‬
‫אבל היא בסדר.‬ ‫-תגידי לה שאני מצטער.‬
‫לדעתי היא תשמח יותר אם אתה תאמר לה.‬
‫טוב, אומר לה. אבל בואי ניכנס עכשיו,‬ ‫לפני שהפיצות יתקררו. אנחנו כאן!‬
‫אוי, לא! הבירות. פאק.‬
‫אפילו שילמתי עליהן. איזה אידיוט!‬
‫טסלה!‬
‫אני מקווה שלא בישלת. פיצות לכולם.‬
‫א-וואלה!‬
‫אמרתי לו שלא כדאי, אבל…‬
‫הנה! מרגריטה עם הר בזיליקום,‬ ‫טרי במיוחד בשבילך.‬
‫קפריצ'וזה בשביל סבסטיאנו הצעיר.‬
‫קפריצ'וזה בשבילי.‬
‫ובשביל האורחת שלנו…‬
‫תודה.‬
‫מרגריטה א קומפרטיר.‬
‫איך היה בעבודה?‬
‫טוב. ממש טוב. כמחליף, לא משהו מיוחד.‬ ‫אבל…‬
‫טוב יותר מכלום.‬
‫למה שלא תבוא בפעם הבאה? כדי שתראה.‬
‫כן, אני רוצה לבוא.‬ ‫-אראה לך את העפיפון שלי, טוב?‬
‫כן. טוב.‬ ‫-אלך איתו.‬
‫אפשר לטעום משלך? שנחליף משולשים?‬
‫הכוסות…‬
‫אביא אותן.‬
‫- דמיאן קואצ'ר -‬
‫- הודעה קולית חדשה, להאזנה -‬
‫היי, חמודה.‬
‫זו ההודעה האלף שלי.‬ ‫אשלח רק הודעות קוליות מעכשיו.‬
‫את יודעת שסבסטיאנו אכל איתנו בשולחן הערב?‬
‫ואת? מה שלומך?‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-היי, קארו.‬
‫אל תדאגי, אמה סיפרה רק לי.‬
‫באתי לומר לך‬
‫שאני מצטער שגרמתי לך בעיה.‬
‫כעיקרון…‬
‫הגעתי ואת עזבת, אז…‬
‫טוב, לא גרמת לי בעיה.‬
‫בעצם,‬
‫אולי נתת לי בדיוק את הדחיפה שהייתי צריכה.‬
‫בטח, אבל אם הייתי פה בשבילך, את…‬ ‫סליחה, תוכלי להפסיק?‬
‫אל תזוזי.‬
‫אם הייתי פה כל השנים האלה,‬ ‫אולי המצב היה טוב יותר.‬
‫או אולי גרוע יותר.‬
‫אז, סליחה.‬
‫בכל אופן, מה היית יכול לעשות?‬
‫להיות שם.‬
‫- מיס טסלה -‬
‫- אני לא צוחק!‬ ‫אם את עדיין נראית כמו בתמונה, -‬
‫- אני נשבע שאין לי עוד מה לבקש בחיים. -‬
‫.סוף סוף לקרוואן הזה יש משמעות.‬
‫משמעות?‬
‫משמעות…‬
‫סבא שלך נתן לאימא שלי את הקרוואן הזה.‬
‫היא אמרה שתמיד רצתה להרגיש בבית, כולם יחד.‬
‫אפילו בחופשה.‬
‫אז…‬
‫בילינו בחופשות בקרוואן הזה, ואז מתישהו,‬
‫היא חלתה ומתה תוך זמן קצר.‬
‫סבא שלך לא רצה כבר להשתמש בו.‬
‫מה שעשית היה משמח אותה.‬
‫אימא שלי הייתה מרוצה ממך עכשיו.‬
‫אז עכשיו זה תלוי בך.‬
‫תגרמי לו לטייל. תגרמי לבית הזה לטייל.‬
‫אני לא יכולה לעשות מה שבא לי.‬
‫קל לדבר.‬
‫אוניברסיטה,‬
‫סבה, איך אני יכולה?‬
‫אני לא יכולה לעשות מה שבא לי.‬
‫כן, את יכולה.‬ ‫-לא.‬
‫זה הנתיב שלך. אלה החיים שלך.‬
‫את לא יכולה לתת לאחרים להחליט עבורך מהם.‬
‫כמוך?‬
‫טוב, אני לא כמוך.‬
‫כן.‬
‫את בהחלט טובה יותר ממני.‬
‫אפשר להסתכל בפנים?‬
‫דוד ניק?‬
‫תודה.‬
‫היום אני אמור לתת לך מכתב שהשאיר לך,‬
‫וזה מה שאני עושה.‬
‫את חייבת להודות שסבא שלך אהב הפתעות.‬
‫- קרולינה -‬
‫אחרי מה שקרה, חשבתי…‬
‫שהצלחתי להתגבר על זה.‬
‫המשכתי בחיים שלי במשך שנים,‬ ‫משוכנעת שהצלחתי לשכוח אותך.‬
‫אבל כל מה שהיה נחוץ זה לראות אותך שוב.‬
‫כן.‬
‫טוב…‬
‫אז הזלת דמעות.‬
‫אמרת מה שרצית לומר. עכשיו מספיק, באמת.‬ ‫אני רציני.‬
‫ולו רק בגלל‬
‫שכחשבת שהתגברת עליי התחתנת עם גבר אחר,‬
‫וזה לא פרט שולי.‬
‫רציתי אותך. תמיד רציתי רק אותך!‬
‫בטח.‬
‫בבקשה, תגיד לי שלא הרגשת כלום כשראית אותי.‬
‫הרגשתי…‬
‫עצב.‬
‫זה לא נכון.‬
‫אתה לא יכול לשקר, לא לי.‬
‫בבקשה, ניק. לא מאוחר מדי בשבילנו.‬
‫די. תשחררי אותי.‬
‫- THE_OUST_FEST,‬ ‫104 לייקים, שבע תגובות -‬
‫- לא נראה לי שאתה קיים.‬ ‫די, מישהו כזה לא יכול להיות קיים -‬
‫היי! מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫תפסיק. אתה עושה המון רעש. די כבר.‬
‫את מאמינה?‬ ‫עברו 20 שנים והכדור הזה נראה אותו דבר.‬
‫נכון שזה מעולה?‬
‫יופי. חשבתי שזרקת אותו.‬
‫אבל השארת אותו באותו ארון.‬
‫תקשיב, אם זה איזה קטע של‬ ‫"זוכרת כשהיינו ילדים", רד מזה.‬
‫את כזו קוץ בתחת.‬
‫הערב זה בעצם הקטע של "אני לא הולך לישון".‬
‫אתה חייב להעיר את כל הבניין?‬ ‫-כן.‬
‫תראי לי מה את יודעת לעשות.‬
‫ואו. מרשים!‬
‫תסגרי את הרגליים.‬
‫מעולה.‬ ‫-רק מזל.‬
‫היא מנסה את אותו טריק ישן!‬
‫מכוונת שמאל, פונה ימינה. הוא יודע את זה!‬
‫כן!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫נמאס לי כבר!‬
‫יש פה אנשים שצריכים לעבוד בבוקר.‬
‫אמרתי לה את זה.‬ ‫-סליחה. ממש מצטערת.‬
‫לכו לישון!‬
‫טה, כבר נמאס לנו!‬ ‫-חתיכת חרא.‬
‫קליעה אחרונה ונלך.‬
‫די, בוא נלך. מספיק, ניק.‬
‫די, בוא נלך.‬ ‫-אחרון.‬
‫מספיק.‬
‫ניק!‬
‫אז אשים את זה כאן.‬ ‫-לא.‬
‫לא, חכה. זה הולך לכאן, עם הרומנטיים.‬ ‫אמרת בעצמך.‬
‫אה, אוקיי.‬
‫מה עם סוויטה מספר אחת לצ'לו של באך?‬ ‫-כן, כללתי אותה.‬
‫מה עם הצ'לו?‬
‫תיקח אותו איתך?‬
‫לא, אני לא יודע.‬
‫אוי, מה אם לא יתנו לי לקחת אותו? מה אעשה?‬
‫אומר להם שאני חייב לקחת אותו.‬
‫אם לא יתנו לי, לא אוכל עוד לנגן.‬
‫לא, תירגע.‬
‫קח הפסקה. תנצל את זה. תנגן.‬
‫אשמח להאזין לך.‬
‫לא.‬
‫בגילך, לא עבר יום שבו לא ניגנתי בפסנתר.‬
‫לא נכון.‬
‫כי אם כן, היית ממשיך לנגן עליו.‬
‫אני לא יודעת איך הצלחת.‬
‫אבל תודה.‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫הוא עשה הכול בעצמו.‬
‫זה פשוט תמיד מרגש אותי.‬
‫בגלל…‬
‫איך שהוא מצליח להביע את עצמו עם הצ'לו,‬
‫לדבר על עצמו.‬
‫אפילו אבא אהב לשמוע אותו מנגן.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫הוא היה יושב על הספה…‬ ‫-הוא היה מדרג את הביצוע שלו?‬
‫אתה נהנה?‬
‫ממה?‬
‫להרוס כל רגע יפה. תמיד עשית את זה.‬
‫אתה נהנה מזה? תגיד לי.‬
‫הוא דירג אותו?‬ ‫-אתה נהנה מזה?‬
‫כבר מאוחר! כבר מאוחר.‬
‫צריך לומר לאמה. אני צריך לנגן בקונצרט.‬
‫אחרי שעשיתי את זה איתך,‬ ‫אני חייב לעשות את זה גם איתה.‬
‫מיד. עכשיו.‬
‫ביי.‬
‫- ג'יאדה, מענה -‬
‫- טסלה -‬
‫- לאחותי יש אח ממש מגניב -‬
‫המשקפיים האדומים יפים. אפשר לראות?‬ ‫-בטח, אביא אותם.‬
‫היי.‬ ‫-אה, שלום.‬
‫בימים האחרונים אני רואה אותך‬ ‫רק כשאת באה הביתה לישון.‬
‫נראה לי שאת יודעת טוב מאוד‬ ‫איפה למצוא אותי.‬
‫אני בבית שלך כל יום מתאמנת עם אחיך.‬
‫הוא ניגן עם ניק. הוא החליט לנגן בקונצרט.‬
‫זה ממש חשוב לו.‬ ‫-סליחה, יש את זה במידת סמול?‬
‫כן, אביא לך.‬
‫תקשיבי, אמה,‬ ‫במשך עשר שנים הזנחתי את עצמי בשבילו.‬
‫לא רק שהוא לא מחפש אותי,‬
‫אלא איזה דפקט עם גלשן קייטסרפינג מופיע‬ ‫ופתאום הוא מנגן בקונצרט?‬
‫את צודקת.‬
‫סבה השתנה מאוד מאז שניק הגיע.‬ ‫אבל לא בגלל שהוא איזה גאון.‬
‫גם אני השתניתי כשגיליתי על המחלה.‬
‫אני מגוננת מדי.‬ ‫אני נזהרת בכל מילה שאני אומרת לו.‬
‫את מבינה שבניגוד לניק‬
‫אנחנו מזכירות לו בכל יום שהוא חולה?‬
‫לא נורא אם אין לך.‬
‫תקשיבי, אמה…‬ ‫-לא אפריע לך.‬
‫ביי.‬
‫הנה הם, סליחה.‬
‫סמול, נכון?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אביא את זה.‬
‫הציצים של אמברה לא כאלה גדולים.‬
‫אל תדאגי, סבה היה בחדר שלו‬ ‫כל אחר הצוהריים. הוא לא שם לב לכלום.‬
‫אתה לא רואה כמה אתה עלוב?‬
‫אתה בן 50, ניק.‬
‫תשיג לעצמך חיים. אבל תעשה את זה רחוק מכאן.‬
‫כן?‬
‫את אומרת לי להשיג חיים?‬
‫את…‬
‫שחיה במשך… כמה זמן, 20 שנים?‬
‫כשאת לא מסוגלת להסתכל לצדדים.‬ ‫איזה חיים אלו?‬
‫אלה חיים של סוס.‬
‫בעצם, חיכיתי לפילוסוף הגלישה שילמד אותי.‬
‫האיש שאין לו משפחה,‬
‫שלא עשה שום דבר בחיים,‬ ‫יחשוף בפניי את המתכון לשמחה?‬
‫כן.‬
‫בתוספת כוס יין טוב.‬
‫ותזכרי שאחת לא מספיקה.‬
‫זה לא ככה?‬
‫לך להזדיין.‬
‫במקום תמיד להסתכל על אחרים ולשפוט את כולם,‬ ‫תסתכלי פנימה.‬
‫לך להזדיין.‬
‫את מבינה שקרולינה כבר לא מגיעה? לא.‬
‫כי את תמיד מתעקשת לשמור על שליטה,‬
‫את משכנעת את עצמך שהכול בסדר,‬ ‫משקרת פה, משקרת שם.‬
‫זה מה שאת עושה. גוררת את עצמך הלאה.‬
‫אתה שופט אותי כאם?‬ ‫-כן.‬
‫ממזר פחדן!‬
‫ברחת בלי לשים קצוץ על אף אחד‬ ‫ועל שום דבר בשביל ללכת לגלוש?‬
‫את באמת חושבת שעזבתי בשביל לגלוש?‬
‫חשבת בכלל כל השנים האלה‬
‫שאני זה שהכי סבל?‬
‫שהייתי צריך לוותר על כולם ועל הכול!‬ ‫לוותר אפילו עלייך!‬
‫אז למה עזבת?‬
‫למה עשית את זה? למה עזבת? למה?‬
‫למה נטשת אותי? השארת אותי בודדה. למה?‬
‫כי מצאתי את אשתי לעתיד במיטה עם גבר אחר!‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫וזה לא היה חד-פעמי.‬
‫הרומן נמשך כבר תקופה.‬
‫לא נכון. זה בלתי אפשרי.‬ ‫ג'יאדה ואני היינו חברות.‬
‫היא הייתה מספרת לי. אני לא מאמינה לך.‬
‫זה לא נכון, כי את מאמינה בזה? נכון?‬
‫את מאמינה בזה?‬ ‫-תפסיק.‬
‫זו האמת? איפה היא?‬ ‫-תפסיק!‬
‫קדימה, תראי לי את האמת.‬
‫קדימה, איפה האמת?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫סליחה.‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-לא. סליחה.‬
‫סליחה. בבקשה. סליחה. תסלחי לי.‬
‫סליחה.‬
‫בבקשה, תירגעי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-ניק.‬
‫בבקשה. אני מצטער. תסלחי לי, אני מצטער.‬
‫אני אוהב אותך. סליחה.‬
‫תנשמי.‬
‫הכול בסדר.‬
‫התרופות?‬
‫ראית את התרופות, ניק?‬ ‫-לקחתי אותן. הן פה.‬
‫אלה?‬ ‫-כן.‬
‫תזכור, הכחולה לפני ארוחת הצוהריים…‬ ‫-והלבנה אחרי.‬
‫אני פה כבר כמה זמן. אני יודע.‬
‫אם את דואגת, אפשר לבטל.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא דואגת.‬
‫סבסטיאנו מזמן לא היה יום שלם בחוף.‬
‫ומחר יש את הקונצרט.‬ ‫נורמלי שאהיה קצת מתוחה.‬
‫הוא זה שהציע את זה, לא אני.‬ ‫"לעשות את כל הבדיקות".‬
‫תודה.‬
‫אגב, היום זה היום הפנוי שלי,‬ ‫אז אשמח ללכת רק בעצמי.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫סבסטיאנו יתאכזב יותר מדי.‬
‫זה בסדר.‬
‫למה לא סיפרת לי על ג'יאדה?‬ ‫-טוב, אני מוכן. שנלך?‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫כן.‬
‫לקחת מגבת?‬ ‫-לא.‬
‫כן, לקחתי.‬
‫אמרתי לך כן. מספיק. תעזוב אותי.‬
‫תסמוך עליי. החלטתי. מספיק. רות סוף.‬
‫רות סוף.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן, הכול בסדר.‬
‫קלווין. אמרתי לך שהחלטתי.‬ ‫מספיק. אני יודע מה אני עושה.‬
‫תסמוך עליי, קלווין. תסמוך עליי.‬
‫תסמוך עליי.‬
‫רוצה שאעצור?‬
‫לא.‬ ‫אם אספר לך משהו, תישבע שלא תגלה לאף אחד?‬
‫כן, אני נשבע.‬
‫אני לא טס למאדים מתוך בחירה.‬ ‫אני הולך כי נבחרתי.‬
‫אה, הבנתי.‬
‫אף אחד לא יודע,‬ ‫אבל בכל יום אני מדבר עם קלווין,‬
‫שנולד על מאדים.‬
‫הוא זה שנתן לי את המשימה‬ ‫להביא לשם מוזיקה קלאסית.‬
‫כן?‬
‫כלומר, מדי פעם הייתה לי תחושה ש…‬
‫שאתה מדבר עם מישהו.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬ ‫-באמת הייתה לך תחו…‬
‫לפעמים.‬ ‫-אבל אסור שתגלה לאף אחד.‬
‫די. אתה לא יכול לגלות לאף אחד. כי אם תגלה…‬
‫אם תגלה לאימא, תהיה סצנה גדולה.‬
‫והיא לא תיתן לי לטוס למאדים.‬ ‫אני חייב לטוס למאדים. מבין?‬
‫כן.‬ ‫-אסור שתגלה לאף אחד.‬
‫סיפרתי לך כי אני סומך עליך.‬ ‫-כן.‬
‫מבין?‬
‫תישבע שלא תגלה.‬ ‫-אני נשבע.‬
‫אף אחד לא יודע.‬ ‫אתה חייב להישבע שלא תגלה לאף אחד.‬
‫אני נשבע.‬
‫מספיק. הוא נשבע. תישבע…‬
‫תישבע שלא תגלה.‬
‫אני נשבע.‬
‫קדימה.‬
‫טוב, אז עכשיו אני לא כל כך מודאג.‬
‫הלו?‬
‫מה שלומך, מתוקה?‬
‫היי. טוב. למה?‬
‫טוב. תקשיבי.‬
‫רוצה לבוא איתי לחוף?‬
‫אלוהים, טסלה. לא. לא אלך איתך.‬ ‫כי אם תלכי, תפשלי.‬
‫אני יודעת. תקשיבי, צדקת. אבל אני מודאגת.‬
‫מפתיע מאוד. את מודאגת כל החיים שלך.‬
‫בכל אופן, יש לי דברים לעשות.‬
‫לא, חכי. חכי רגע.‬
‫מה?‬
‫אני רוצה להקשיב לך.‬ ‫אני רוצה להפסיק לתת לחרדה לשלוט בי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫סוף סוף קלטת.‬
‫את אפילו יכולה להירגע יום אחד בחיים שלך.‬ ‫כלום לא יקרה.‬
‫כן, אוקיי.‬
‫אני אבוא.‬
‫אבל…‬
‫אבל כמה זמן עבר מאז שבילינו יום שלם יחד?‬
‫כאילו, אף פעם?‬
‫תשחרר, מאוד לאט,‬
‫ותתחיל לצייר צורת שמונה‬ ‫כדי שהתחת יתרומם מהמים.‬
‫כן.‬ ‫-קלטת?‬
‫כן.‬
‫רואה. זה כמו…‬
‫כמו ריקוד.‬
‫כמו לרקוד עם הרוח.‬
‫רואה? תראה.‬
‫תצייר צורת שמונה.‬
‫מה זה שמונה? איזה סימן?‬ ‫-סימן האינסוף.‬
‫בוא. תנסה.‬
‫זה יפהפה!‬
‫מותק.‬
‫זה יפהפה!‬
‫תראי מה זה.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫השתמשתי בכסף שחסכתי‬ ‫מהמכירות בחודשים האחרונים.‬
‫לא לזה התכוונתי.‬
‫זה רעיון מעולה, קרולינה. זה יפהפה.‬
‫אפשר להיכנס?‬ ‫-כן.‬
‫ואו! תראי מה עשית פה. את גאונה, חמודה שלי!‬
‫את גאונה, ידעת?‬
‫זו?‬
‫אז, שנצא לשחות?‬
‫לא, אני מפחד.‬
‫אני מפחד לשחות. אני קצת מפחד.‬
‫אבל אתה יכול ללכת.‬
‫אשאר פה. אסתכל עליך.‬
‫אסתכל עליך גולש. לך.‬
‫אקשיב לפורה.‬
‫אזכור להקשיב לפורה.‬ ‫-טוב, אלך.‬
‫תקשיב, נעשה משהו אחר.‬ ‫-לא.‬
‫לך.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫כן, לך.‬
‫טוב. ביי.‬
‫מוכנים?‬
‫אני יודע שהמים צלולים. אני לא יכול ללכת.‬ ‫אני מפחד.‬
‫אמרתי לך. אני מפחד. תעזוב אותי. אני מפחד.‬
‫אני מפחד.‬
‫סליחה.‬
‫אמרתי סליחה. שמעת אותי?‬
‫שיהיה…‬
‫החמצתי המון דברים חשובים בחיים.‬
‫מי יודע כמה אני מחמיצה איתך?‬
‫כן. רוצה לדעת על עוד דבר?‬
‫אפסיק ללמוד באוניברסיטה.‬
‫אמרתי לבחור שמצא חן בעיניי שאני בת יחידה.‬
‫עשיתי את זה כי פחדתי לאבד אותו.‬
‫נכון שאני אומרת לך‬
‫שאבא שלי לא שכח אותי ומתקשר אליי הרבה?‬
‫זה בולשיט.‬
‫הוא אפילו לא עונה להודעות טקסט שלי.‬
‫שאמשיך?‬
‫אני מנהלת צ'אט עם זר.‬
‫מפלרטטת, ליתר דיוק.‬
‫אימא!‬
‫קראת לי אימא!‬
‫כן.‬ ‫-קראת לי אימא.‬
‫הגענו.‬
‫את בטוחה שזה חוקי?‬
‫בטח! בטח שזה חוקי. חוקי לגמרי.‬
‫כי זה עובד.‬
‫כי את לא רגילה לזה.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫הכול נראה בסדר, בכל אופן?‬
‫אחיך לא כזה נורא.‬
‫הוא אפילו מעדכן אותך.‬
‫זהו, סיימתי.‬
‫מה סיימת?‬
‫יש לך פה דייט בעוד חצי שעה.‬
‫מה? לא, את צוחקת.‬
‫די, אימא. תני לי.‬ ‫-קרולינה.‬
‫אימא, כל יום הוא כותב לך דברים נפלאים,‬
‫הוא גרוש, והוא לא נראה כמו רוצח סדרתי.‬
‫את לא אפילו קצת סקרנית?‬
‫כן, קצת.‬ ‫-אז זהו.‬
‫קדימה. אטפל בך.‬
‫קומי.‬
‫קדימה. כבר יש לי רעיון.‬
‫בואי. קדימה.‬ ‫-כן. רגע.‬
‫תודה.‬
‫זה לא קצת הדוק, קרולינה?‬ ‫-לא, זה מושלם. זה ממש מתאים לך.‬
‫לא יודעת. והעקבים האלה מאוד גבוהים.‬
‫את חושבת שאולי זה הוא?‬
‫כן, זה הוא.‬
‫הוא נראה לא רע.‬
‫למה את מחכה? לכי להצטרף אליו.‬
‫בואי נוותר.‬
‫אומר לו שמשהו צץ.‬
‫למה? את פה.‬
‫ועישנתי.‬ ‫-אז מה?‬
‫מזמן לא ביליתי איתך יום שלם.‬
‫אני לא רוצה שייגמר.‬
‫למה לא?‬
‫זה רק הראשון.‬
‫מתוך עוד רבים.‬
‫קדימה. את יכולה.‬
‫איך אני נראית?‬
‫כמו מישהי שמזמן לא נהנתה.‬
‫את נראית יפהפייה.‬
‫לכי.‬
‫אל תשתגעי.‬
‫לא.‬ ‫-תירגעי.‬
‫תודה.‬
‫התיק שלך.‬ ‫-נכון.‬
‫תודה.‬
‫השקיעה הסתיימה. אפשר בבקשה ללכת?‬
‫אסיים לשתות ונלך.‬ ‫-אני רוצה ללכת עכשיו.‬
‫אפשר ללכת הביתה? בבקשה.‬
‫סליחה, לפני שנלך…‬ ‫-בבקשה, אפשר ללכת הביתה?‬
‫בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫תראה…‬ ‫-לא, אני רוצה ללכת הביתה עכשיו.‬
‫רק רגע, תכף אחזור. יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫היי.‬
‫היה יום נפלא.‬ ‫-מה עשיתם?‬
‫עשיתי קייטסרפינג, והוא…‬
‫אבל זו… זו אמה.‬
‫לא, זה לא יכול להיות. זו אמה.‬
‫לאן הוא הולך?‬
‫חכי פה. אטפל בזה.‬
‫סבה.‬
‫לא, קלווין. קלווין, ידעת את זה.‬ ‫-סבה.‬
‫ידעת את זה.‬ ‫-היי.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-ידעת את זה.‬
‫סבה, עצור. מה קרה?‬ ‫-ידעת את זה.‬
‫למה אתה בוכה?‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫אסור לך לגעת בי!‬
‫אסור לך לגעת בי.‬ ‫-לא, אבל…‬
‫אל תיגע בי.‬
‫ידעת את זה! המשימה! קלווין הזהיר אותי!‬
‫הוא הזהיר אותי שתבגוד בי!‬
‫למה בגדת בי?‬
‫הבאת את אמה. למה באת לחוף?‬
‫רצית להיות עם אמה. אמה שלי! מבין? אמה שלי!‬
‫היא שלי! אמה שלי! היא אוהבת אותי!‬
‫אל תיגע בי! היא אוהבת אותי!‬
‫היא שלי!‬
‫קח אותי הביתה!‬
‫אני רוצה ללכת הביתה!‬
‫לכי מכאן!‬
‫קח אותי הביתה!‬
‫אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫אל תגעי בי! אני רוצה ללכת הביתה!‬
‫מה שלומו?‬
‫טוב יותר. שלומו טוב יותר. הוא ישן.‬ ‫-שלומו טוב יותר.‬
‫עכשיו הוא מודאג!‬
‫אתה מבין מה היה יכול לקרות?‬
‫אם הייתה לו הזדמנות לפגוע בעצמו.‬ ‫-למרבה המזל לא קרה כלום.‬
‫טוב? לא קרה כלום.‬ ‫-טסלה. לא ידעתי.‬
‫נראה לך שרק צריך כמה בדיחות, קצת אמפתיה.‬
‫אתה פשוט חסר אחריות. אתה נמהר, שטחי.‬
‫כן, אתה שטחי.‬
‫לא ארשה לך שוב. לא ארשה לך.‬
‫לא אתן לבן שלי לשלם את המחיר.‬
‫לא ארשה את זה.‬ ‫-מספיק. אימא, את מגזימה. טוב?‬
‫אני לא מגזימה.‬ ‫-את כן. תקשיבי לי.‬
‫אבל לא עלה בדעתך…‬
‫כשהוא סיפר לך על הקול,‬ ‫לא חשבת שאתה צריך לקחת אותו הביתה?‬
‫לא.‬ ‫-לספר לי מיד?‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫הוא גרם לי להבטיח שלא אגלה. לא ידעתי.‬
‫אין לך מושג קלוש!‬ ‫-סבה רצה לעשות משהו רגיל היום.‬
‫אוקיי? יום בחוף עם הדוד שלו.‬ ‫-כן.‬
‫ראית מה קרה?‬
‫לא הייתי צריכה לאפשר את זה.‬ ‫-מה את בעצם אומרת?‬
‫את יודעת שלא נוכל להגן עליו לנצח?‬
‫זה היה יכול לקרות לי או לך.‬ ‫-זה לא קרה לי או לך.‬
‫זה קרה לו!‬
‫אלך לבדוק מה איתו.‬
‫- ניק, שיחה מתבצעת… -‬
‫אז עדיין יש לי זמן לשנות את דעתך שתישאר.‬
‫לא.‬
‫אני עוזב מחר.‬
‫מה זאת אומרת מחר?‬ ‫-כן, מחר.‬
‫אז למה?‬
‫כי את באה איתי. תעזבי את בעלך ובואי נלך.‬
‫די, אל תתלוצץ, ניק.‬ ‫-אני לא מתלוצץ.‬
‫את זו שאמרה שלא מאוחר מדי.‬
‫אלוהים, ניק. נעזוב הכול, פשוט ככה?‬
‫סליחה, אבל גם בשבילך, אם תעזוב עכשיו…‬
‫לא אכפת לי מהכסף של אבא שלי.‬
‫ועוד פחות מהירושה שלו.‬
‫בואי נתחיל מחדש.‬
‫כן.‬
‫מאפס?‬ ‫-מאפס.‬
‫מההתחלה.‬
‫ג'יאדה.‬
‫ג'יאדה. תסלחי לי, אבל מה הבעיה?‬
‫מה אתה מציע לי?‬
‫מה?‬
‫אני לא החיים שרצית?‬
‫חיים סביב העולם עם גלשן קייטסרפינג?‬ ‫זה העניין?‬
‫עכשיו.‬
‫כן, עכשיו. כן.‬
‫אז למה עשית את כל זה? מה הייתה הנקודה?‬
‫כדי לזכות בנקמה המטופשת שלך?‬ ‫-לא.‬
‫כדי להבין אחת ולתמיד‬
‫שלאבד אותך היה הדבר הכי טוב‬ ‫שהיה יכול לקרות לי.‬
‫אתה מניאק, ניק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מה שצריך לעשות.‬
‫תקשיבי, אני מצטער. אני לא טוב בפרידות.‬
‫קח.‬
‫מה זה?‬
‫הירושה שלך.‬
‫הכסף שמגיע לך.‬
‫אה, כן. סבא לא כתב רק לשניכם.‬
‫הוא הטיל עליי לתת לך את זה מוקדם יותר‬
‫אם המצב לא מסתדר.‬
‫אז מה הייתה המטרה של כל המשחק הזה?‬
‫ה"משחק" הזה אפשר לך להכיר את המשפחה שלך.‬
‫כן.‬
‫אם היית מקבל את זה מיד, זה לא היה קורה.‬
‫ומה השתנה?‬
‫טוב, מה אוכל לומר לך, במקרה הזה?‬
‫בהצלחה.‬
‫יהיה קשה לסבסטיאנו לא לראות אותך פה,‬ ‫אתה יודע?‬
‫אני לא חושב שזה נכון. הייתי רק עוד בעיה.‬
‫לא, וזה לא מה שסבא חשב.‬
‫במכתב שלו הוא כתב כמה הוא פישל איתך.‬
‫כן? זה גם מה שאני חשבתי.‬
‫בסופו של דבר אני חושב שהוא בעצם‬ ‫הציל את חיי.‬
‫תני לי ללכת.‬
‫- סכיזופרניה -‬
‫- ניקולא -‬
‫- ניקולא היקר, בני -‬
‫- "החלטתי לעבור למאדים‬ ‫כי כמו שסבא שלי תמיד אמר, -‬
‫- חיים בלי מוזיקה הם כמו משפחה בלי אהבה" -‬
‫ערב טוב. לאן נוסעים?‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫קצת לחוץ, אבל זה נורמלי.‬ ‫-בבית הוא היה ממש לחוץ.‬
‫את בטוחה שאחרי כל מה שקרה אתמול…‬
‫הוא התעקש.‬
‫הוא חושב שהוא חייב לנגן בפעם האחרונה.‬
‫מה יכולתי לעשות, לנעול אותו בחדר שלו?‬ ‫-לא, כמובן שלא.‬
‫סבה.‬
‫לא!‬
‫אלוהים!‬
‫סבסטיאנו!‬
‫אלוהים!‬
‫לא!‬
‫חמוד שלי.‬
‫אלוהים!‬
‫קרולינה!‬
‫ניק…‬
‫לא…‬
‫- אבא -‬
‫הכול באשמתי.‬
‫לא הייתי צריכה לאפשר את זה.‬
‫הייתי צריכה לדעת.‬
‫לא, זה לא אשמתך. תפסיקי.‬ ‫-כן.‬
‫די, תפסיקי.‬ ‫-אבל זה נכון.‬
‫טעיתי בהכול,‬
‫ועכשיו הבן שלי עלול למות‬ ‫כי לא חשבתי על זה.‬
‫מה הטעם לענות את עצמך?‬
‫מה המטרה? זה לא יעזור לך.‬ ‫זה לא יעזור לסבסטיאנו. תפסיקי.‬
‫למה לא אמרת לי את האמת?‬
‫קראתי את המכתב שלך.‬
‫כן?‬
‫חשבתי שלעולם לא נתראה שוב. סליחה.‬
‫איך הצלחת לשמור הכול בבטן כל כך הרבה זמן?‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫למה נתת לי לשנוא אותך 20 שנים? למה, ניק?‬
‫זה היה עדיף ככה.‬
‫כי…‬
‫כי לא היית צריכה לשלם מחיר גם בעצמך.‬
‫הייתי מרחיק ממך גם את אבא שלך,‬ ‫ולא רציתי לעשות את זה.‬
‫אז הרחקת ממני את אחי?‬
‫פאק, ניק. אבא שכב עם ג'יאדה.‬
‫אלוהים. מה…‬
‫אם רק הייתי יודעת.‬
‫היית שונאת אותו.‬
‫שלושתנו היינו סובלים.‬
‫במקום רק אחד מאיתנו.‬
‫וגם…‬
‫וגם התביישתי.‬
‫התגעגעתי אליך כל כך.‬
‫כל כך.‬
‫התגעגעתי גם אלייך.‬
‫הוא מתעורר.‬
‫לא, חכה. חכה, חמוד, זה מסוכן. לא!‬
‫אני בסדר.‬ ‫אני לא יודע איך זה קרה, אבל אני בסדר.‬
‫נו? למה אתם נראים מודאגים?‬
‫אתם צריכים לשמוח לראות אותי ככה.‬
‫במיוחד את…‬
‫שהקרבת את כל החיים שלך בשבילי.‬
‫אבל זה מספיק עכשיו.‬
‫מספיק.‬
‫תתחילי לחיות שוב, אימא.‬
‫את כבר לא לבד, אימא.‬
‫תעשי את זה בשבילי.‬
‫בעצם, לא, תעשי את זה בשביל עצמך.‬
‫אין צורך לדבר איתך.‬
‫לא כי אני לא מבין…‬
‫אלא כי אנחנו אחים.‬
‫ומה שאחד מאיתנו מרגיש, גם השני מרגיש.‬
‫תשחררי הכול.‬
‫תבחרי את הנתיב שלך, לכי, ואל תסתכלי לאחור.‬
‫הידיעה שאת שמחה מספיקה לנו.‬
‫יש לך נשמה יפה.‬
‫את מיוחדת.‬
‫לכן חשבתי שתוכלי לאהוב אותי.‬
‫גם אם הכול היה בראש שלי.‬
‫כמו המשימה.‬
‫אני לא אטוס לעולם למאדים.‬
‫וקלווין, אתה יודע שהוא לא קיים, נכון?‬
‫באמת רצית לברוח?‬
‫לאן היית הולך?‬
‫זו המשפחה שלך. זה הבית שלך.‬
‫והיא מוזרה, לא מושלמת ושברירית,‬ ‫אבל היא שלך.‬
‫עצור.‬
‫תנשום.‬
‫ותסלח.‬
‫מכאן קל למצוא את המילים הנכונות.‬
‫אני לא יודע אם המילים האלה שלי או שלכם.‬
‫במציאות, אני לא יודע אם אתעורר, ואיפה.‬
‫אבל זה לא משנה.‬
‫אני שמח עכשיו.‬
‫וזה בסדר.‬
‫- ג'וליו קוסטה -‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬