Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Köszönöm.
Köszönöm, hogy eljöttetek.
Sziasztok.
Giada!
Annyira sajnálom!
Tudom.
Mégis játszik? Mivel sikerült meggyőznöd?
Semmivel. Saját magát győzhette meg.
Giulio nem csupán az asztrofizika professzora volt.
Ő maga volt az asztrofizika.
Mert apa… Az apám…
nemcsak egy olyan ember volt…
Nekem ez nem megy. Sajnálom.
Neki köszönhetem, hogy le fogok diplomázni.
Mintha az apám lett volna.
A barátom, a tanárom.
Lényegében mindenem.
Egy dolog nem ment neki, de most épp azt csinálja.
Békén hagy.
Kedves Giulio testvér!
Mindaz, amit most hallottunk, megerősíti…
Bocsánat!
Bocsássatok meg!
Én is mondanék valamit.
Apám ideje lejárt.
Ma ezt ünnepeljük, igaz?
De tudjátok mit? Ez nem igaz.
Mert az idő nem létezik.
A legtisztább emlékem róla,
amikor megpróbált elmagyarázni egy abszurd dolgot.
„Az idő és a tér olyan fogalmak, melyek nem léteznek az univerzumban.
Ami viszont létezik,
az eddig is létezett, mivel az idő érzékelése attól függ,
éppen hol vagyunk.”
Nem is tudom.
Én ezt sosem értettem.
Ezért hát azt mondta,
Isten áll emögött a rejtély mögött.
Érdekelne, végül sikerült-e megfejtened a rejtélyt, professzor úr.
Amire én magam jöttem rá, bár nem ma,
hogy az idő és a tér a való életben igenis létezik.
És amit teszünk, annak nyoma van,
Costa professzor.
Időnként úgy éreztem magam itt, mint egy marslakó.
Szóval ha az idő, ahogyan állítottad, valóban nem létezik,
nem is kell tőled elbúcsúznom.
Ha a tér nem létezik,
akkor nem is vagy itt.
A jelenben, a múltban és a jövőben is létezel, vagy talán egy másik bolygón.
Miközben én itt maradok,
ezen időben és térben.
Tetteid nyomát hordozva.
Húsz év után most látod először, és nem érzel semmit? Ugyan!
Szerinted?
Neked normálisnak tűnt, amit előadott?
- Ki jelenik meg ilyen öltözékben? - Kit érdekel a ruhája?
Bocs, de sokkal jobb beszéd volt, mint a kollégái hivatalos búcsúztatója.
Szép volt Giadától, hogy eljött. Nem számítottam rá.
- Jó lett volna köszönni neki. - Én nem akadályoztalak meg benne.
Csak megkértél, hogy kísérjem az uraságot a kocsihoz.
Nem bírta tovább. Nem láttad?
- Istenem! Hová tűnt? - Nem tudom.
Istenem, Carolina! Hol lehet?
- Nem tudom. Mégsem zárhattam be. - Sebastiano!
Én megértem, amiről beszéltél.
Igen?
- Tényleg? - Igen. Hogy te is úgy érzed magad,
mint egy marslakó.
Aha.
- Szinte egész életemben. - Én is. De…
Nem egész életemben. Csak amióta értem a dolgok működését.
Akkor van bennünk valami közös.
Igen.
És ma…
ezt elhoztam magammal.
Nem tudom, miért.
Rólunk szól.
Ez…
Talán már olvastad, de ha nem, tartsd meg nyugodtan!
- Ez rólunk szól? - Igen.
Milyen értelemben?
Aha! Rólunk, marslakókról.
Igaz?
Igen.
Nem az én műfajom, de később elolvasom.
Figyelj csak!
Te apám egyik diákja vagy, ugye?
Mi vagy te? Tudósnak készülsz?
Kicsit fura vagy. Nem igaz?
- Nem, én… - Sebastiano!
Gyere, szívem! Menjünk ki az autóhoz!
Gyere!
- Tesla? - Ne! Anya, várj! Várj!
Ki ez az ember? Ki ő?
De tényleg. Ki ő?
- A kocsiban elmeséled. - Miért mondta, hogy fura vagyok?
Üljünk be az autóba!
- Azt mondta, fura vagyok. - Tévedett. Majd elmeséled.
Tévedett. Gyere!
Ennyit változtam, vagy csak úgy tettél, mintha nem ismernél meg?
- Üdv újra itt, Nik! Örülök neked. - Nincs mit mondanunk egymásnak.
Úgyis csak néhány napról van szó, engedhetted volna, hogy itt lakjon.
Az ajtó!
Na és az öcséd?
Kis híján rossz vége lett, Carolina.
Miről beszélsz, Tesla? Sebastianónak nincs pestise.
- Nem akarom, hogy Nik megtudja, oké? - Azt sem, hogy bárki más.
Őt próbálom védeni.
Ideutazott a temetésre. Az csak jelent valamit.
Na jól figyelj!
A nagybátyádat kicsit sem érdekli a nagyapád. Te nem ismered őt.
Megkapja a végrendelet szerinti pénzét,
és ha Isten úgy akarja, lelép, ahogy mindig.
- Talán most nem fog. - Vagy mégis.
És remélem, minél hamarabb.
Köszönöm.
Tényleg. Köszönöm.
Szóra sem érdemes. Nem nagy ügy.
Tudod, hogy értem.
Csak próbálom rávenni a konzervatórium
legtehetségesebb csellistáját, hogy játsszon velem.
Aha, persze.
Ő viszont most csak a Mars-küldetésre tud gondolni.
Ezek a rögeszmék hónapokig is tarthatnak.
Apa halálával pedig…
Jól van.
Másmilyennek képzeltem a bátyádat.
Igen, én is.
Legalábbis mást reméltem.
Még be sem léptél, ugye?
Mi? Bocs! Mit mondtál?
- Na! Carolina! - Látod? Nem figyel.
Mit mondtál? Légy szíves!
A profilodról meséltem Emmának. Több hónapja hoztam létre.
Több követője van nálam.
- Már megint? - Jól haladsz.
Nem is használom.
Nézd, milyen gyönyörű vagy!
Hagyd abba, kérlek!
Istenem! Nem eszkortként hirdetlek.
- Mit árthat? - Viccelsz?
Fogalmad sincs a végzetes kockázatról, amit mások megismerése,
a nyugalom, és az új barátok jelentenek.
Meg az, hogy ne lihegjen folyton Sebastiano nyakában.
Nem nekem való. És most, ha megbocsátotok…
- Ti csak egyetek tovább nyugodtan! - Már rég végeztünk.
Mi igen.
- Egy spanglit? - Nik! Kérlek!
Csak vicceltem.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Jó reggelt!
Tesla!
- Szia! - Szia, Federico!
- Részvétem! - Köszönöm.
Maga Nikola, igaz?
Federico Valmonte. Az apja barátja voltam.
Üdv!
Mindig mókásnak találtam ezt a névválasztást.
Nikola, Tesla.
Csak egy briliáns elméjű professzornak juthat az eszébe,
hogy egy neves fizikusról
nevezze el mindkét gyermekét.
Na igen.
Kezdhetnénk?
Hogyne.
Még hárman feliratkoztak.
Izlandiak.
Ismered őket?
Miért nem válaszolsz?
„Nyilatkozom a halálom utáni vagyonelosztásról:
a lakóautóm Carolina unokámé,
a vele azonos értékű csellóm pedig Sebastiano unokámé.
A Rómában, a San Giovanni Fabri 6/A cím alatt található 3-as számú
házamat az 1972. november 17-én Rómában született Tesla Costára
és fiamra, az 1970. június 25-én Rómában született Nikola Costára hagyom.
Azon egyenlő részben osztozhatnak, ahogy az számukra a legmegfelelőbb.
Más ingó vagy ingatlan vagyontárgy nem képezi a tulajdonomat,
és nincs a nevemen. Dr. Giulio Costa.”
Nem. Várj csak!
Ez kizárt. Kihagytál pár oldalt, vagy rosszul olvastad.
Nem, Tesla. Ez minden.
Az meg hogy lehet? Már elnézést!
Mindig azt mondta, a házat rám hagyja, a pénzt meg a bátyámra. Hol a pénz?
A halála előtt nyilván meggondolta magát.
És most mi lesz?
Nem költözhetünk el onnan, Federico. Azt nem tehetjük.
Nem lehet…
Mondd, hogy van más lehetőség!
Miért csinálod ezt?
Én?
Hová menjek két gyerekkel?
Honnan tudhatnám?
Eladod a házat, és a részedből veszel másikat.
Te önző szemétláda!
Téged soha senki és semmi nem érdekelt.
- Hogy mi? - Soha!
Elnézést!
Át kell adnom valamit. Ez jogilag nem része a hagyatéknak.
Nevezhetjük az édesapjuk utolsó kívánságának.
Bontsák ki!
„Kedves Tesla!”
Tévedtél. Nekem volt igazam. Érted? Nekem.
Végig nekem volt igazam. Mondtam, hogy nem kém.
Nem kém, hanem a nagybátyám.
Ő Nik bácsi. Igen.
Kelvin! Ne! Hagyd abba!
Érted? Nem kell aggódnunk. Állj le!
Nincs miért aggódnunk.
Lezárva adta ide a borítékokat.
Arra kért, a végrendelet felolvasása után adjam át.
Nem tudom, mit tartalmaznak.
Jesszusom! Fogadok, hogy a rohadék még imát is mondott.
Szarházi!
Most mihez kezdjek?
Hogy ment?
- Lelépett, ahogy mondtad? - Nem.
Sajnos nem.
Miért sajnos?
Mert a nagyapád nem hagyott hátra pénzt.
Csak ezt a házat.
- És? - És…
Vagy eladjuk, és az ár felét a nagybátyádnak adjuk,
vagy…
Ez meg mi?
A nagyapád utolsó kívánsága.
Ja! És rád hagyott egy lakóautót.
- Egy lakóautót? - Igen, azt.
Na ne! Szóval Nik bácsinak ide kell költöznie?
- De jogilag nem kötelezhetnek rá. - Akkor is ez a helyzet.
Ez van.
Lehet, hogy nem is egyezik bele, igaz?
Bele fog.
Így, hogy egy centet sem kap, talán az itteni újrakezdésben reménykedik.
- Ez gáz! - Nagyon nagy gáz.
Egy év hosszú idő.
És hogy oldjuk meg? Csak három hálószobánk van.
Mert az a fő probléma, mi? És az öcséd? Már ne is haragudj!
Tudod, hogy minden változás krízist okozhat nála.
Képzeld el egy idegen közelében!
De ő nem idegen. A nagybátyja.
- Ha elmagyarázod neki… - Nem akarom, hogy Nik tudja, oké?
- Azt hogy oldod meg? - Azt mondjuk, depressziós.
A nagyapja halála miatt.
És jobb, ha ügyet sem vet rá.
Egy évig?
Tesla! Vizsgáltasd meg a fejed! Eddig is nehéz volt, de egy évnyi cirkusz?
Nem. Az kibírhatatlan.
Én tudom, mi a legjobb neki, Carolina!
Hihetetlen!
A ház még mindig olyan illatú, mint húsz éve.
Nem, ez nem fog működni.
- Nem. - Pedig át is lett alakítva. Aha.
Látom rajta a kezed nyomát.
Sikerült még inkább olyanná tenned…
Még inkább… Nem is tudom.
Nézd!
Tisztázzunk néhány dolgot, oké?
Szia, Seba!
- Bocs, hogy… - Nik!
Mi itt lakunk.
Te csak vendég vagy itt, és nem én döntöttem így.
Igen, de máris rossz a hozzáállásod,
mert jogilag ez az én házam is.
Apánk így akarta, igaz?
Szóval?
Hol a szobám?
Jé! A kék kanapé még itt van. Kedves, hogy nem dobtad ki. Jól tetted.
Miért provokálsz?
- Ugyan! - Mondd meg, miért? Élvezed?
- Tudni szeretném, hogy oldjuk meg. - Szeretsz provokálni, mi?
A kék kanapé nagyon kényelmes.
Nem tudom, hogy oldjuk meg. Tetszik? Aludj azon!
Ezzel le is állhattok. Nik bácsi alhat a szobámban.
- Na tessék! - Mi? Mit beszélsz?
Egy év a kanapén? Jól átgondoltad?
Biztos félreértettél. Elköltözöm itthonról.
Viccelsz? Mégis hová?
Nem tudom. Kitalálom. Nem a te problémád.
Carolina! Kérlek, tedd le a táskát! Van már így is épp elég bajunk.
Most már te is kezded? Büntetni akarsz?
Miért gondolod, hogy a világ mindig körülötted forog?
Nem büntetni akarlak. Magamért teszem.
Semmin sem változtat, ha itt maradok.
Miket beszélsz? Gondolj bele, mit szól majd az öcséd!
- Örültem, Nik bácsi! - Ne! Várj!
Ha ez a kék kanapé miatt van, anyukád is alhat rajta. Igaz?
Szia, Tesla! Majd beugrok a ruháimért.
- Carolina! - Ne nyúlj semmihez a szobámban!
Gyere vissza, Carolina! Kérlek! Válthatnék veled pár szót?
Miért szólít Teslának?
Kapd be!
Ez lesz az.
Mindenre számítottam, csak arra nem, hogy rám hagy egy lakóautót.
Szerintem nagyon menő.
Ki tudja? Talán tudta, hogy lelépek otthonról.
Hé! Gyere csak be nyugodtan!
A nagyapád fura szerzet volt.
Az biztos.
- Gondolj a meglepetésborítékokra! - Olvastad a leveleket?
- Csak Tesláét. - Mi volt benne?
Lényegében az, hogy a pénz nem boldogít, de a szeretet igen,
és mielőtt kiköltöznek a házból, ahol együtt felnőttek,
esedezve kéri őket, hogy a döntés előtt egy évig lakjanak ott együtt.
Egy évig?
Most már érted, miért nem akartam ott maradni.
Fogadok, hogy nem indul be.
Ezt a fogadást elbuktad.
Jó estét!
- Mi a vacsora? - Vedd le onnan azt a retkes kardigánt!
És ha jól emlékszem, arra is külön megkértelek,
hogy vedd le a cipődet, amikor bejössz.
A gyerekeim életére esküszöm, ha ott hagyod, elégetem.
Egy évig marakodni fogunk?
Ezt akarod?
Egyikünk úgyis feladja.
De nem én.
Tartsunk fegyverszünetet, amíg eszünk!
Ha megmondod, hol vannak a serpenyők, csinálok carbonarát.
Na, ide hallgass!
Sebastiano a szobájában eszik, én meg nem vagyok éhes.
Hogy hiányzott ez a vidám, családi hangulat!
Gondoskodom magamról.
Az egyetlen közös dolgunk a tető a fejünk felett.
Nem vásárolok neked kaját.
Jogosnak tűnik.
Nem láttam Paolót a temetésen. Miért nem?
Szakítottunk. Nyolc éve.
Pontosabban…
akkor hagyott el.
Összejött egy nővel, lett két gyerekük, és most Torinóban él.
Basszus! Hogyhogy?
Sok mindenről lemaradtál, Nik.
Ez igaz. De nem csak én.
- Beviszem az unokaöcsém vacsoráját. - Ne! Ereszd!
- Szabad? - Nem.
- Ne már! - Engedd el!
Mi baja velem? Mintha félne tőlem.
Sebastiano nem fél semmitől.
Nagyon érzékeny fiú,
és most nehéz időszakon megy keresztül. Minél kevesebbet zavarjuk, annál jobb.
És tőlem kapja a vacsoráját. Köszönöm.
Megőrültél? Halkítsd le azt a szart!
Vegyél magadra valamit!
- Miért? - Mert meztelen vagy. Miért?
Ez itt a fürdőszoba.
Halkítsd le a zenét! Sebastiano nem tud tőle aludni.
- Ő kért meg rá, hogy szólj? - Halkítsd le!
Ne már, Tesla! Este kilenc van. Ez nevetséges!
Ez a Piris által vezényelt verzió,
az egyik legjobb új feldolgozás.
- Igen. - Igen.
- Jó. Menj a szobádba, drágám! - Nem egészen az, de majdnem.
Az lehetetlen. Nem tévedhetek. Az nem lehet.
Ez az Angel-féle verzió. Holnap odaadom.
- Holnap odaadja neked. - Holnap ideadja nekem. Jó.
Nem úgy tűnt, mint aki alszik.
Egy igazi pöcsfej vagy, Nik.
És ne mászkálj itt így!
ITT VOLTAM!
Leülhetek ide?
Hát persze.
Beszéltem anyukáddal telefonon.
Felzaklatta, hogy eljöttél. Nem mondtam, hogy a lakóautóban akartál aludni,
mert azt mindenáron megakadályozta volna.
Elalszom benne. Nem gond.
Tényleg. Nem akarok a terhedre lenni.
Carolina!
Örülök, hogy itt vagy.
Na és Sebastiano? Haragszik rám, ugye?
Nem, anyukád nem mondott róla semmit.
De ugye egy kicsit már jobban van, nem?
Persze. Most épp a Marsra akar költözni.
Dehát ki nem akar a Marsra költözni?
- Aha. - Köszönöm, Emma.
De tényleg nem akarom rád zúdítani a családi problémáimat.
Carolina!
Semmi baj.
Jó éjt!
APA
NINCS TÖBB CURRYS CSIRKE, SEBA MÁR NEM KÉR.
SEGÍTSÉG!
SZIA, APA! MA MEGHALT A PAPA.
APA - NEM ÉRHETŐ EL
APA - ELÉRHETŐ
MIT KELL TENNEM, HOGY JELENTKEZZ?
APA - NEM ÉRHETŐ EL
Sárkányszörf. Igen.
Oké. Nem. Bocsi!
És a klasszikus zene?
Nem tudom. És?
Oké. Várj!
Állj! Mit akarsz ezzel?
Oké. Szóval ez csak egy stratégia, hogy lássa, bízom benne.
Oké.
Értem.
Igen. Megvan.
Oké. Akkor mit tegyek?
Odamegyek hozzá, és azt mondom:
„Tudom, hogy ideküldtek. Nem a nagybátyám vagy.”
Ezt mondjam neki?
„Tudom, hogy nem vagy a nagybátyám.”
NEVALAX - ARIPIPRAZOL
IMIPRAMIN
AZ IMIPRAMIN EGY ANTIDEPRESSZÁNS.
ARIPIPRAZOL - ANTIPSZICHOTIKUM
ALKALMAZÁSA: SKIZOFRÉNIA MÁNIÁS ROHAMOK
Jó reggelt, drágám!
- Elhúzzam a függönyt? - Ne!
- Elhúztad? Ne húzd el! - Nem, nem húztam el.
Itt a reggelid.
Az ebéd a konyhában van.
Sebastiano! Megteszel valamit anya kedvéért?
Ma tusolj le, és öltözz fel! Rendben?
Megígéred?
Itthon akartam maradni,
de van egy tanári értekezlet, és ott kell lennem.
De nemsokára jövök.
Sebastiano! Nézz rám!
Ha bármire szükséged van, hívj engem vagy Carolinát!
Nik bácsit hagyd békén! Jó?
Szia, drágám!
Kel…
Kelvin! Megint a régi nóta. Mondtam, hogy…
Nem. Egyet be kell vennem, Kelvin.
Nem veszem be az összeset, de egyet muszáj. Érted?
Igen. Mondtam, hogy be kell vennem.
Így legalább békén hagynak minket.
Bemegyek dolgozni.
Leírtam a házirendet és néhány hasznos számot.
Ha felhívod őket, megtanítanak a reggeli köszönésre?
Mikor diagnosztizálták nála a skizofréniát?
Tesla!
- A neten töltöttem az éjszakát. - Ott sok baromságot írnak.
Azt olvastad, hogy minden, ami eltér a megszokottól, árthat neki?
Ami eltér, baszki? A bátyád vagyok.
Tényleg?
Kérlek! Mikor tudtad meg?
Öt éve.
- Öt éve? - Igen. Nagyjából.
Értem, de ilyesmit nem titkolhatsz előttem.
És miért nem?
Hirtelen eszedbe jutott volna, hogy van egy húgod és egy családod, Nik?
Amúgy hogy szóltam volna róla?
Azt sem tudom, hol élsz a világban. A telefont fel sem veszed.
Jó, de most itt vagyok.
Szeretném megérteni, miért nem szóltál.
Hogy miért?
Mert elegem van a magyarázkodásból, mások szánakozásából.
Mert maga a „skizofrénia” szó is ijesztő. Tudod, Nik?
És nem csak a szánakozó tekintetekről van szó.
Azokról is, akik ki akarnak oktatni, vagy akiktől bocsánatot kell kérnem.
„Hölgyem! Tudja, hogy a fia fura dolgokat mond?”
„A fia furán viselkedik.”
Elegem van ebből!
Se időm, se kedvem magyarázkodni és bocsánatot kérni.
Elég! Csak meg kell őt védenem mindentől és mindenkitől. Érted?
Miért nem ülsz le?
Nézd!
Nik! Kérlek, ne kelljen aggódnom miattad!
Hagyd békén Sebastianót! Hagyd őt békén!
Jól van.
Jó. Egyedül maradtunk. Áruld el, ki vagy! Mi vagy te? Ki vagy?
Mit akarsz tőlem?
- Én… - Túl közvetlen voltam.
Túl közvetlen. Tudtam. Túl közvetlen voltam.
Nem, nem voltál túl közvetlen. Beszéljük meg!
Sebastiano!
Beszélgessünk!
- Jó reggelt! - Szia! Jó reggelt!
Milyen korán keltél ma!
Maradt még kávé, ha kérsz.
Köszi.
De szép!
Tetszik?
Még mindig a lakóautóban akarsz aludni?
Igazából múlt éjjel támadt egy másik ötletem, ami szerintem nem őrültség.
Mégpedig?
Istenem! Ideadnád a telefonom?
Tuti, hogy Sebastiano az, hogy menjek haza.
Nem, nem ő.
Tudom, hogy nem érdekellek, de Nik rájött mindenre. Most Sebastianóval van.
Beugranál megnézni, hogy mi a helyzet? Kérlek!
- Ilyenekkel kell foglalkoznom. - Normális, hogy aggódik.
Szia, Tesla! Jó reggelt!
Nem megmondtam tegnap, hogy hülyeség titkolni előle?
De mákod van, mert úgyis beugrom a ruháimért.
Szóval igen, rájuk nézek.
De hálás lennék, ha nem kevernél bele a hülye rögeszméidbe.
Köszönöm.
Mi az?
Nem is tudom, Carolina. Előbb-utóbb meg kell oldanotok ezt a dolgot anyáddal.
Mit? Hogy nem hívom anyának? Nem jön a számra. Mit mondhatnék?
- Ne már! Komolyan mondom. - Jól van.
Eljönnél velem a házhoz?
Sebastiano biztos nem lesz olyan dühös, ha te is ott vagy.
Miért lenne dühös? Szerintem már tökre hiányzol neki.
Igen, ez mind nagyon jó,
de rettegnék úgy a Marsra menni, hogy tudom,
hogy nem tudok visszajönni a Földre.
- Te nem? - Én is félek.
Akkor miért mész? Senki sem kényszerít.
Nem, de muszáj, mert ki vinné el oda a klasszikus zenét, ha én nem?
El kell vinnem.
Megértem. Persze.
- A kötelesség az kötelesség. - Igen.
Tényleg nem tudtál semmiről?
Nem, hidd el! Nem.
Akkor miért beszéltél
a temetésen azokról a dolgokról? Miért?
Nem tudom. Csak úgy jött.
Figyelj! Kérdezz inkább
a tengerről, a szélről, korallzátonyokról, szép nőkről,
de ne az űrről, a csillagokról vagy az égről,
mert azokról fingom sincs!
Nem, mert zenész akartál lenni, nem csillagász.
Emlékszem, nagyapa mesélt rólad. Azt mondta,
hogy csodálatosan zongoráztál.
És ekkor elsírta magát. Sírt.
Na jó. Hagylak dolgozni. Én meg megyek, találok valami munkát a parton.
Azt ott senki sem keres.
Hát, én igen.
Miért nem jössz te is?
Nem.
Nem mehetek veled a partra.
Jól van. Talán máskor.
Igen. Talán máskor.
Egy kis földi fény.
Na, most már elhiszed?
Most már elhiszed?
Én mondtam. Megmondtam. Bíznod kell bennem.
Érted? Bíznod kell bennem.
Elég! Ha tovább bosszantasz, vele megyek. Hagyd abba!
Szia, Seba!
Hová indultál?
Én? Sehová. Mit keresel itt?
A ruháimért jöttem. Emma is itt van.
- Köszönsz neki? - Szia, Seba!
Nem, nem most van próba. Nem most van itt az ideje.
Nem próbálni jöttem, hanem a nővérednek segítek.
Ki küldött? Anya?
- Nem. Dehogyis. - Nem.
Hogy is mondtad? Tökre hiányzom neki?
Mi van? Követsz?
Volt más választásom?
Hogy értethetném meg veled, hogy nincs mondandóm?
- Miért nem léptél még le? - Az az én dolgom.
Gyere! Elviszlek, és elmondhatod.
Tekintettel a jelenlegi élethelyzetemre, több pénz kell, hogy eltartsam magam.
Aha. És?
Oké. Szóval nagy szenvedélyem a divat, az ízlés és egy kicsit a hálózatépítés.
Egész mostanáig egyetlen dolog hiányzott.
Egy gazdag támogató?
Egy bolt.
És most már az is megvan.
De hol?
Itt.
Ha az ügyfelek nem jönnek, majd én megyek hozzájuk.
Tulajdonképpen kereskedelmi célú nyomulás.
Remek ötlet! Akár még működhet is.
Hogy valósítod meg?
Egy barát segítségével.
Öltözz át!
Hát nem tudom.
A sárkányszörf nem hangzik elégséges indoknak,
hogy minden hidat felégess.
Én is mindig ezt gondoltam.
De ahányszor Nik szóba került, Tesla témát váltott.
Úgy képzeltem, hogy egy ponton túl
Nik már nem viselte el a nyomást az apjuktól,
aki túl sokat követelt tőlük.
Nekem nem tűnt olyannak.
Mi az unokái voltunk. Velünk minden könnyebb volt.
Azt hiszem, túl sokat várt el a gyerekeitől.
És egész egyszerűen különbözőképpen reagáltak.
Ettől még nem kell a nap és a tenger kedvéért mindent hátrahagyni.
De nem is élheted börtönbüntetésként az életedet.
A sorsunk a saját kezünkben van.
Pontosan. Anyád családot nevelt. Nik mit tud felmutatni?
Mije maradt? Egy sárkányszörfdeszka?
De lehet, hogy így boldog.
Nem, azt nem hiszem.
A világ egy másik pontján él, egyedül, stabil emberi kapcsolatok nélkül.
Egy családban is érezheted magad egyedül.
Az alternatívákat számba véve néha egy szörfdeszka jobb társaság lehet.
Mit gondolsz?
Szerintem cuki.
Hivatalosan vállalkozó lettél. Ünnepelnünk kéne.
Légyszi ne szólj Teslának és Sebának!
Úristen! Seba! Mennyi az idő? Próbám lenne vele.
Jól van. Szia!
Tehát én vagyok az egyetlen olasz, aki a Marsra megy?
Érted?
PIETRO ARINALDI VISSZALÉP. „LEMONDOK A MARSRÓL A SZERELEM KEDVÉÉRT.”
Nem. Én nem…
Nem, nem adnám fel a szerelem miatt, mint ő.
Hát,
Emma csinos, de nem…
Sebastiano! Szia, szívem!
Minden rendben?
Ez igen!
Láttad, milyen szép nap van?
Minden oké Nik bácsival?
Ezt kiviszem.
Letusolsz? Ma jön hozzád Emma.
A sok teendőnk mellett már csak ez a koncert hiányzik.
Púp a hátamra.
Szia!
Hát te ki vagy?
Sebastiano, drágám, nem zuhanyozol?
- Foglalt a fürdőszoba. - Nik bácsi van bent?
Nem, egy meztelen hölgy.
- Kicsoda? - Egy meztelen hölgy.
- Egy meztelen hölgy? - Igen.
Egy meztelen hölgy?
Uramisten!
Bocsánat! Maga meg kicsoda?
Ambra. Szia!
Amúgy szép ez a köntös.
A tiéd? Bocs, de másképp összevizeznék mindent.
Nik!
Igen?
- Nik! - Miért kiabálsz? Itt vagyok. Mi az?
Ki az a nő?
- Mi? - Ki az a nő a fürdőszobámban?
Pontosítok. A mi fürdőszobánk. Ő pedig Ambra. Ambrának hívják.
- Á, Ambrának! Akkor minden rendben? - Igen.
Mit zagyválsz?
Figyu! Ez a mi fürdőszobánk, a mi házunk. Bárkit meghívhatok.
Ja, persze.
Előbb te meztelenkedsz, most meg egy nő. A köntösöm is felvette. Undorító!
- Vagy az is közös? - Nem egy meztelen nő.
Ambrának hívják. Szólítsd Ambrának!
Felfogtad, hogy ez nem egy nudistastrand?
Tegyek ki egy táblát? Sebastiano akadt össze vele.
- Tudtad? - Jó. És?
Hát persze. Honnan is tudnád,
hogy milyen stresszes neki egy idegen a saját közegében.
Fogalmad sincs.
- Egy meztelen nő. Meztelen! - Igen. Sebastiano 20 éves.
Akár még tetszhetett is neki.
Nem tűnt túl stresszesnek. Egyedül te stresszelsz.
Érthető okból.
Tényleg? És miért? Mesélj!
- Mert… - Mert? Na, mondd! Miért?
Később a parton?
- Kösz a köntöst! - Nincs mit.
A szobában hagytam. Megtalálod?
- Igen. - Szia!
Látod? Szinte családtag. Mi a faszt akarsz?
Ez nekem nem fog menni. Egy évig biztos nem. Szórakozol?
Inkább azt kérdezd meg, másoknak fog-e menni veled!
Nem csak a magam nevében beszélek.
Bassza meg!
Mind boldogan éltünk itt, míg a tékozló fiú vissza nem tért.
- Tudod, mit? - Ja. Boldogan.
Elég pontos leírásnak hangzik.
Mint a tündérmesékben.
Szia!
Nagyon sajnálom, Tesla. Bocs, hogy késtem. Sajnálom.
Miért vagy elkenődve?
Á, semmi. Vitáztam az idióta bátyámmal.
Hogy van Carolina?
Carolina jól van.
Üdvözöl.
Ja, persze.
Tesla! Ezt nem folytathatjátok!
Mármint ti ketten a lányoddal.
Belefáradtam.
Bármit teszek, nem jó neki. És másoknak sem.
Kivéve Sebastianót.
Köszönöm.
Szóval, Seba,
a szonáta témáját a zongorán kezdem, ahogy az eredetiben is.
Aztán két ütem után belépsz a csellóval.
- Megpróbálkozzunk a nyitánnyal? - Ne!
- Csak azt a részt. - Nem, ma nem megy.
Nem megy.
Jól van, semmi gond.
Akkor ma nem próbálunk.
Nem. Mennem kell. Sajnálom.
- Szia! - Szia!
- Te vagy… - Emma.
Emma! Hát persze.
Elmész?
- Miért? Nem szabad? - Nyilván szabad.
De biztos, ami biztos, mindig eggyel több pizzát veszek,
amit megoszthatok, mint a Costa Rica-iak. Ha szereted a margheritát…
- Mert Costa Ricában élsz? - Igen. Sárkányszörfözök meg… ilyenek.
Szóval?
- Szóval mi? - A margherita pizza.
Figyelj! Te vagy az első, akit meghívok az otthonomba.
Igen. Nem.
Már elbúcsúztam mindenkitől. Nem hinném, hogy jó ötlet visszamenni.
Sebastiano azt hinné, rá akarok erőltetni valamit.
Te vagy az utolsó, aki ráerőltetne valamit Sebastianóra.
Hidd csak el! Kihűlnek a pizzák.
Nem lehet. Tényleg. Megígértem Carolinának, hogy találkozunk.
- De köszönöm. - Hogy van Carolina?
Jól. Carolina jól van.
Ez számára egy nagy változás időszaka.
- De jól van. - Mondd meg neki, hogy sajnálom!
Jobban örülne, ha tőled hallaná.
Jó. De előbb menjünk be, mielőtt kihűlnek a pizzák! Megjöttünk!
Ne! A sörök! Basszus! Pedig kifizettem. Egy barom vagyok.
Tesla!
Remélem, nem főztél. Pizzát mindenkinek!
Et voilà!
Én mondtam, hogy rossz ötlet, de…
Tessék! Margherita egy csomó bazsalikommal. Egyenesen a kemencéből.
Capricciosa az ifjú Sebastianónak,
és capricciosa nekem.
Ez pedig a vendégünké.
Köszönöm.
És van egy közös margherita is.
És a munka?
Jó volt. Nagyon. Helyettesítés. Semmi különös. De jobb,
mint a semmi.
Legközelebb eljössz megnézni?
- Igen. Elmegyek. - Megmutatom a sárkányomat, jó?
- Aha. Jó. - Elmegyek vele.
Megkóstolhatom? Cserélünk egy szeletet?
A poharak…
Majd én.
DAMIANIÉLETVEZETÉSITANÁCSADÓ
ÚJ HANGÜZENET LEJÁTSZÁS
Szia, drágám!
Ez az ezredik üzenetem. Innentől csak hangüzenetet küldök.
Képzeld, Sebastiano ma velünk evett az asztalnál!
Na és te hogy vagy?
- Hát te? - Szia, Caro!
Ne aggódj! Emma csak nekem mondta el.
Azt szeretném mondani,
hogy sajnálom, hogy gondot okoztam.
Tulajdonképpen…
ahogy megérkeztem, te el is mentél, így…
Nos, nekem nem okoztál gondot.
Sőt,
talán te adtad meg a szükséges végső lökést.
Jó, de itt lehettem volna, és… Bocs! Abbahagynád?
Maradj így!
Ha itt lettem volna az elmúlt években, könnyebb lett volna.
Vagy még nehezebb.
Szóval sajnálom.
Miért? Mégis mit tehettél volna?
Itt lettem volna.
Komolyan mondom, ha úgy nézel ki, mint a képen,
csak egyetlen kívánságom van.
Végre van haszna a lakóautónak.
Ezt hogy érted?
Úgy, hogy…
A nagyapád édesanyámnak adta ezt a lakóautót.
Anyám szerette volna otthon érezni magát a családjával.
Még nyaraláskor is.
Így aztán…
folyton ebben a lakóautóban töltöttük a vakációnkat,
de aztán anya beteg lett, és meghalt.
A nagyapád meg már nem akarta a lakóautót.
Anya örülne, ha ezt látná.
Nagyon örülne neked.
Már csak rajtad múlik.
Utaztasd meg! Utaztasd meg az otthonod!
Nem tehetem azt, amit csak akarok.
Könnyű azt mondani.
Itt az egyetem,
itt van Seba. Hogy tehetném?
Nem tehetek azt, amit akarok.
- Dehogynem. - Nem.
Ez a te utad. A te életed.
Nem engedheted, hogy mások döntsenek róla.
Ahogy te sem engedted?
Én más vagyok.
Ez igaz.
Te sokkal jobb vagy nálam.
Körülnézhetek belül?
Nik bácsi!
Köszönöm.
Ma kell átadnom neked nagyapád levelét,
és így is teszek.
El kell ismerni, a nagyapád imádta a meglepetéseket.
A történtek után azt hittem,
sikerült túllépnem a dolgon.
Évekig éltem az életemet abban a hitben, hogy elfelejtettelek.
De csak addig, amíg újra meg nem láttalak.
Aha.
Nos, végre elsírtad a bánatodat.
Elmondtad, amit akartál. Most már leállhatsz. Komolyan mondom.
Pusztán amiatt, hogy…
mivel azt hitted, túlléptél rajtam, férjhez mentél valaki máshoz.
Ez nem kis apróság.
Téged akartalak. Csak téged.
Persze.
Mondd, hogy nem éreztél semmit, amikor megláttál!
De éreztem.
Szomorúságot.
Ez nem igaz. Nem hazudhatsz nekem.
Kérlek, Nik! Még nem késő.
Ugyan! Szállj le rólam!
104 KEDVELÉS, 7 HOZZÁSZÓLÁS
Szerintem nem is létezel. Ilyen férfi egyszerűen nem létezhet…
Hé! Mi a fenét művelsz?
Hagyd abba! Nagyon hangos. Fejezd be!
Elhiszed? Ez a labda húsz év után ugyanúgy néz ki. Nem fantasztikus?
Bravó! Azt hittem, kidobtad,
de ugyanott volt, a szekrényben.
Hagyjuk a gyerekkorunk iránti nosztalgiát!
Az agyamra mész!
Ma este itt nem lesz alvás.
- Muszáj mindenkit felébresztened? - Aha.
Mutasd meg, mit tudsz!
Ejha! Bámulatos!
Zárd össze a lábad!
- Szuper! - Mázli.
Megint a szokásos régi csellel próbálkozik.
Balra megy, jobbra fordul. A tesó ismeri.
Yes!
Mit művelni?
Kurvára lenni elég ebből!
Reggel emberek menni dolgozni.
- Én mondtam neki. - Elnézést! Nagyon sajnálom.
Tessék menni alvás!
- Tesla! Kurvára lenni elég ebből! - Te mocsok!
- Még egy dobás, és megyünk. - Hé! Menjünk be! Elég volt, Nik!
- Gyere! - Még egy.
Elég!
Nik!
- Ezt akkor ide teszem. - Nem.
Ne! Várj! Ezek a romantikusok. Te mondtad.
Ja, oké.
- Na és Bach G-dúr csellószvitje? - Igen. Az is megvan.
Mi lesz a csellóval?
Magaddal viszed?
Nem. Nem tudom.
Istenem! Mi van, ha nem engedik? Mit tegyek?
Megmondom, hogy muszáj magammal vinnem.
Ha nem engedik, többé nem játszhatok.
Nem. Nyugodj meg!
Tarts szünetet! Használd ki! Játssz!
- Szeretném hallani. - Nem.
A te korodban nem volt nap, hogy ne zongoráztam volna.
Ez nem igaz,
mert akkor folytattad volna a zongorázást.
Nem tudom, hogy csináltad,
de köszönöm.
Nem csináltam semmit.
Ő csinálta.
Csak ezt mindig meghatónak találom…
amiatt,
ahogy képes kifejezni magát a csellón keresztül.
Így beszél magáról.
Apa is szerette hallgatni.
- Tényleg? - Igen.
- Ott ült a kanapén. - Le is osztályozta?
Te ezt élvezed?
Mit?
Hogy mindig tönkreteszel minden szép pillanatot.
Élvezed? Áruld el!
- Leosztályozta? - Élvezed?
Késő van. Késő.
Szólnunk kell Emmának. Koncerteznem kell.
Most, hogy veled már előadtam, vele is kell. Azonnal. Most.
Sziasztok!
HÍVÁS FOGADÁSA
A NŐVÉREMNEK VAN A LEGMENŐBB ÖCCSE
- Szép az a piros szemüveg. Megnézhetem? - Persze. Hozom.
- Szia! - Helló!
Mostanság csak akkor látlak, mikor hazajössz aludni.
Szerintem nagyon jól tudod, hol találsz.
Mindennap nálatok vagyok, és az öcséddel gyakorolok.
Nikkel játszott, és szeretne koncertezni.
- Nagyon fontos a számára. - Elnézést! Van ez S-esben?
Máris hozom.
Nézd, Emma! Tíz éven át elhanyagoltam magam miatta.
Nemcsak, hogy nem hiányol,
de felbukkan egy sárkányszörfös seggfej, erre koncertezik?
Igazad van.
Seba sokat változott Nik érkezése óta. De nem azért, mert varázsló.
Én is megváltoztam, mikor megtudtam, hogy beteg.
Túlságosan óvtam őt. Figyeltem minden szavamra.
Tudod, hogy Nikkel ellentétben mindennap emlékeztetjük őt a betegségére?
Nem baj, ha nincs belőle.
- Figyelj, Emma! - Hagylak.
Szia!
Itt van. Bocsánat!
- S-es? - Igen, azt kérek.
Hozom.
Ambrának nincs ekkora melle.
Ne aggódj! Seba egész délután a szobájában volt. Nem vette észre.
Nem látod, milyen szánalmas vagy?
50 éves vagy, Nik.
Hozd rendbe az életed! De jó messze innen!
Igen?
Ezt te mondod nekem?
Te,
aki vagy húsz éve úgy él,
hogy szemellenzőt visel? Az milyen élet?
Egy lóé.
Csak a szörfös filozófus kioktatására vártam.
Akinek nincs családja,
nem tett le semmit az asztalra, az világosít fel a boldogság titkáról?
Aha.
Egy pohár bor kíséretében.
És ugye egy sosem elég?
Nem igaz?
Baszd meg!
Mások bírálása helyett inkább saját magadba kellene nézned.
Baszd meg!
Észrevetted, hogy Carolina már be sem néz? Nem.
Mert annyira makacsul irányítani akarsz mindent,
hogy meggyőzöd magad, hogy minden rendben. Hazugság hazugság hátán.
Ezt csinálod. Hajtod a taposómalmod.
- Elítélsz, mint szülőt? - Aha.
Te gyáva rohadék!
Leléptél egy sárkányszörf miatt úgy, hogy nem érdekelt senki és semmi!
Tényleg azt hiszed, egy kibaszott sárkányszörf miatt történt?
Ennyi év alatt megfordult a fejedben, hogy én szenvedtem a legjobban?
Mindenről, mindenkiről le kellett mondanom. Rólad is.
Akkor miért léptél le?
Miért tetted? Miért mentél el? Miért?
Miért hagytál el? Egyedül hagytál. Miért?
Mert a jövendőbelim mással bújt ágyba!
- Mi a picsáról beszélsz, baszki? - Nem egyedi eset volt.
Már tartott egy ideje.
Nem igaz. Lehetetlen. Giadával barátnők voltunk.
Elmondta volna. Nem hiszek neked.
Azért, mert ebben hiszel, mi?
- Meg ebben? - Állj le!
- Ez az igazság? Hol a faszban van? - Hagyd abba!
Gyerünk! Mutasd meg az igazságot!
Na? Hol az igazság?
Istenem!
Sajnálom.
- Engedj el! - Nem. Sajnálom.
Sajnálom. Kérlek! Sajnálom. Bocsáss meg!
Bocsánat!
Nyugodj meg!
- Kérlek! - Nik!
Kérlek! Sajnálom. Bocsáss meg! Sajnálom.
Szeretlek! Sajnálom.
Lélegezz!
Semmi baj.
A gyógyszerek?
- Láttad a gyógyszereket, Nik? - Eltettem őket. Itt vannak.
- Ezekre gondoltál? - Igen.
- Ne feledd, a kéket ebéd előtt… - A fehéret meg utána.
Itt lakom egy ideje. Tudom.
- Ha aggódsz, felejtsük el! - Nem.
Nem aggódom.
Sebastiano ezer éve nem töltött egy teljes napot a parton.
Holnap meg koncert. Nem csoda, hogy kissé feszült vagyok.
Ő javasolta, nem én. „Ellenőrizz mindent!”
Köszönöm.
Amúgy ma szabadnapos vagyok, egyedül is szívesen mennék.
Nem. Jó lesz.
Sebastiano nagyon csalódott lenne. Semmi baj.
- Miért nem meséltél Giadáról? - Jó, kész vagyok. Mehetünk?
- Menjünk! - Jó.
Igen.
- Törölköző? - Nincs.
De. Nálam van.
Megmondtam. Elég volt! Hagyj békén!
Bízz bennem! Eldöntöttem. Elég volt! Adás vége.
Adás vége.
- Minden rendben? - Igen.
Igen, minden rendben.
Kelvin! Mondtam, hogy döntöttem. Elég! Tudom, mit csinálok.
Bízz bennem, Kelvin! Bízz bennem!
Bízz bennem!
- Megálljak? - Ne!
Ha mondok valamit, nem árulod el senkinek?
Persze, megígérem.
Nem önszántamból megyek a Marsra, hanem mert kiválasztott vagyok.
Á, értem!
Senki sem tudja, de mindennap beszélek Kelvinnel, aki a Marson született.
Ő bízott meg azzal, hogy vigyem el oda a klasszikus zenét.
Igen?
Hát, egyszer-egyszer volt olyan érzésem…
hogy beszélgetsz valakivel.
Tényleg?
- Igen. - Tényleg volt olyan érzé…
- Néha. - De nem mondhatod el senkinek.
Elég! Nem mondhatod el senkinek. Ha mégis…
Ha elmondod anyának, abból hatalmas dráma lesz.
És nem enged el a Marsra. De oda kell mennem. Érted?
- Igen. - Hallgatnod kell.
- Azért mondtam el, mert bízom benned. - Igen.
Megértetted?
- Esküdj meg, hogy hallgatsz! - Esküszöm.
Senki sem tudja. Meg kell esküdnöd, hogy hallgatsz róla.
Esküszöm.
Hagyd abba! Megesküdött. Esküdj meg,
hogy hallgatsz!
Esküszöm.
Tényleg.
Oké, akkor már nem aggódom annyira.
Halló?
Hogy vagy, édesem?
Szia! Jól. És te?
Jól. Figyelj!
Van kedved lejönni velem a partra?
Istenem! Tesla! Nem. Nem megyek. Mert ha lemész, elcseszed.
Tudom. Figyu! Igazad van. De aggódom.
Nem mondod! Egész életedben aggódtál.
Na mindegy, dolgom van.
Ne! Várj! Várj egy kicsit!
Mi az?
Hallgatni akarok rád. Nem akarom, hogy a szorongás úrrá legyen rajtam.
Bravó!
Végre megértetted.
Akár lazíthatsz is egy napra, semmi gond nem lesz belőle.
Igen. Rendben.
Benne vagyok.
De mikor töltöttünk egy teljes napot együtt utoljára?
Nagyjából soha.
Engedd el lassan,
és írj le vele egy nyolcast, hogy kiemelje a segged a vízből!
- Jó. - Érted?
- Igen. - Látod? Mintha…
mintha táncolnál.
Mintha táncolnál a széllel.
Látod? Nézd!
Írj le vele egy nyolcast!
- Hogy néz ki a nyolcas? - Mint a végtelen.
Gyere! Próbáld ki!
Ez gyönyörű!
Drágám!
Ez gyönyörű!
Oda nézzenek!
Hogy csináltad?
Az elmúlt néhány hónap értékesítéséből félretett pénzből.
Nem így értettem.
Pompás ötlet, Carolina. Gyönyörű!
- Bemehetek? - Igen.
Hűha! Nézd, mit hoztál össze! Zseni vagy, drágám!
Zseni vagy, tudod?
Hát ez?
Na? Ússzunk egyet?
Ne! Félek.
Félek az úszástól. Kicsit félek.
De te menj csak! Én itt maradok. Figyellek.
Nézem, ahogy sárkányszörfözöl. Hallgass Faurét!
- Hallgass Faurét! - Meglesz.
- Figyelj! Csináljunk mást! - Nem, nem.
- Menj csak! - Biztos?
Igen, menj!
Jól van. Szia!
Megvagytok?
Tudom, hogy tiszta a víz. Nem mehetek. Félek.
Megmondtam. Félek. Hagyj békén! Félek.
Félek.
Bocsi!
Mondom, bocsi! Hallod?
Na mindegy…
Rengeteg fontos dologról maradtam le életemben.
Ki tudja, veled is mennyiről?
Ja. Mondjak még egyet?
Abbahagyom az egyetemet.
Bejön egy srác, de úgy tudja, egyke vagyok.
Hazudtam, mert féltem, hogy elveszítem.
Mindig azt mondom neked,
hogy apám nem tojik rám, és sokszor felhív.
Ordas kamu.
Az SMS-ekre sem válaszol.
Folytassam?
Egy idegennel szoktam chatelni.
Pontosabban flörtölni.
Anya!
Anyának szólítottál!
- Igen. - Anyának szólítottál.
Megjöttünk.
Biztos, hogy legális?
Még szép! Persze, hogy az. Teljesen törvényes.
Csak mert kezd hatni.
- Nem vagy hozzászokva. - Nem.
Nem.
Amúgy minden rendben van?
Nem túl gáz a bátyád.
Téged is felráz.
Tessék! Kész.
Mi van kész?
Fél óra múlva randid lesz itt.
Mi? Most csak viccelsz.
- Ugyan, anya! Add ide! - Carolina!
Anya! Mindennap csodás dolgokat ír neked.
Elvált, és nem tűnik sorozatgyilkosnak.
Kicsit sem vagy kíváncsi?
- Jó, egy kicsit. - Na ugye!
Nosza! Majd én vigyázok rád.
Állj fel! Gyere! Már van is egy ötletem.
- Gyerünk! Mozgás! - Jó. Várj meg!
Köszönjük.
- Nem túl szűk, Carolina? - Nem, tökéletes. Nagyon jól áll.
Nem is tudom. A tűsarok meg magas.
Szerinted ő az?
Igen, ő.
Nem is rossz.
Mire vársz? Menj oda!
Hagyjuk!
- Majd azt mondom, valami közbejött. - De miért? Itt vagy.
- És beszívtam. - Na és?
Régóta nem töltöttem egy teljes napot veled. Nem akarom, hogy véget érjen.
Miért nem?
Ez csak az első.
És még nagyon sok lesz.
Rajta! Menni fog.
Hogy nézek ki?
Mint aki régóta nem érezte jól magát.
Gyönyörű vagy.
Na menj! Ne vidd túlzásba!
- Nem. - Nyugi!
Köszönöm.
- A táskád. - Igen.
Köszönöm.
Már lement a nap. Mehetnénk, kérlek?
- Előbb ezt megiszom. - Most menjünk!
Hazamehetnénk? Kérlek!
- Bocs, de előbb… - Kérlek! Hazamehetnénk?
- Kérlek! - Jó.
- Nézd! A… - Nem. Most akarok menni.
Pillanat! Mindjárt jövök. Van egy meglepetésem.
Szia!
- Szép nap volt. - Mit csináltál?
Sárkányszörföztem, ő meg…
Dehát… Emma az.
Nem, az lehetetlen. Emma az.
Hová megy?
Várj meg itt! Majd én megoldom.
Seba!
- Nem, Kelvin. Kelvin, te tudtad. - Seba!
- Tudtad. - Hé!
- Hová mész? - Tudtad!
- Seba, hagyd abba! Mi a baj? - Te tudtad.
- Miért sírsz? - Ne érj hozzám!
Nem érhetsz hozzám!
- Ne érj hozzám! - Nem, de…
Ne érj hozzám!
Te tudtad! A küldetés! Kelvin figyelmeztetett!
Figyelmeztetett, hogy elárulsz!
Miért árultál el?
Elhoztad Emmát. Miért jöttél a partra?
Emmával akartál lenni. Emma az enyém! Érted? Az enyém!
Az enyém! Emma az enyém! Szeret engem!
Ne érj hozzám! Szeret engem.
Ő az enyém!
Vigyél haza!
Haza akarok menni!
Tűnj innen! Tűnj innen!
Vigyél haza!
Haza akarok menni!
Ne érj hozzám! Haza akarok menni!
Hogy van?
- Jobban. Már jobban. Alszik. - Jobban van.
Most bezzeg aggódik!
Felfogtad, mi történhetett volna?
- Hogy kárt tehetett volna magában? - De nem tett.
- Jó? Nem történt semmi. - Tesla! Nem tudtam.
Azt hiszed, pár vicc és egy kis empátia elég.
Felelőtlen vagy. Meggondolatlan vagy, felszínes.
Igen, felszínes vagy.
De még egyszer nem hagyom. Nem engedem. Nem a fiam fogja megfizetni az árát.
- Nem hagyom. - Elég! Túlreagálod. Oké?
- Nem reagálom túl. - De igen. Hidd el!
Meg sem fordult a fejedben…
Mikor a hangról beszélt, nem gondoltad, hogy haza kéne hoznod?
- Nem. - Hogy elmondd nekem?
- Nem. - Nem?
Megesketett, hogy hallgatok. Nem tudtam.
- Nem tudsz te semmit! - Seba ma valami átlagosat akart csinálni.
- Érted? Egy nap a parton a nagybátyjával. - Igen.
Láttad, mi történt?
- Nem kellett volna megengednem. - Mi?
Nem óvhatod örökké, ugye tudod?
- Velünk is történhetett volna. - De nem velünk történt.
Vele történt!
Megnézem, hogy van.
NIK HÍVÁS…
Tehát van még időm, hogy meggyőzzelek, hogy inkább maradj.
Nincs.
Holnap elmegyek.
- Hogyhogy holnap? - Igen, holnap.
Akkor miért?
Mert velem jössz. Elhagyod a férjed, és megyünk.
- Ugyan már! Ne viccelj, Nik! - Nem viccelek.
Te mondtad, hogy nem késő.
Istenem! Nik! Csak úgy feladunk mindent?
Bocs, de ha lelépsz, akkor…
Le se szarom apám pénzét.
Az örökségét meg pláne.
Kezdjük elölről!
Igen.
- A nulláról? - A nulláról.
Az elejétől.
Giada!
Giada! Bocs, de mi a baj?
Mit kínálsz fel?
Micsodát?
Nem velem vágytál közös életre?
Egy szörfdeszkával a világ körül? Milyen élet az?
Most.
Igen, most. Aha.
Akkor mire volt ez jó? Mi értelme volt?
- Hogy bosszút állj? - Nem.
Hogy végre rájöjjek, az elvesztésednél jobb nem történhetett volna velem.
Egy szemétláda vagy, Nik.
Mit csinálsz?
Amit meg kell tennem.
Figyelj! Sajnálom. Nem tudok búcsúzkodni.
- Tessék! - Mi ez?
Az örökséged.
A neked járó pénz.
Bizony. Nagyapa nem csak kettőtöknek írt.
Engem bízott meg, hogy adjam oda, ha rosszul alakulnak a dolgok.
Akkor mi értelme volt ennek az egész színjátéknak?
Ez a „színjáték” lehetővé tette, hogy megismerd a családod.
- Aha. - Ha egyből megkapod,
ez nem történt volna meg.
És mi változott?
Ez esetben mit mondhatnék?
Sok szerencsét!
Az öcsém kiakad, ha nem talál itt.
Azt nem hiszem. Csak egy újabb probléma voltam.
Nem, és nagyapa sem így gondolta.
A levelében leírta, mennyire elszúrta veled.
Igen? Nekem is ez a véleményem.
De már úgy gondolom, megmentette az életemet.
Hadd menjek!
SKIZOFRÉNIA
KEDVES NIKOLA, FIAM!
„A MARSRA KÖLTÖZÖM, MERT A NAGYAPÁM SZERINT
AZ ÉLET ZENE NÉLKÜL OLYAN, MINT A CSALÁD SZERETET NÉLKÜL.”
Jó estét! Hová megyünk?
Minden rendben?
Igen.
- Kicsit ideges, de ez normális. - Otthon nagyon ideges volt.
A tegnapi események után biztos…
Ragaszkodott hozzá. Azt mondta, még egyszer utoljára játszania kell.
- Mit tehetnék? Zárjam be? - Nem, persze, hogy nem.
Seba!
Ne!
Úristen!
Sebastiano!
Úristen!
Ne!
Édesem!
Uramisten!
Carolina!
Nik!
Ne!
APA
Minden az én hibám.
Nem kellett volna hagynom.
Tudhattam volna.
- Nem a te hibád. Ne mondd ezt! - De igen.
- Ne már! Fejezd be! - De tényleg az.
Tévedtem, és a fiam most meghalhat, mert nem gondolkodtam.
Mi értelme kínozni magad?
Mi haszna? Ez nem segít rajtad. És Sebastianón sem. Hagyd abba!
Miért nem mondtad el?
Elolvastam a leveled.
Igen?
Azt hittem, nem találkozunk többé. Bocsánat!
Hogyan tudtad ezt ennyi ideig magadban tartani?
Miért nem mondtad el?
Miért hagytad, hogy 20 évig gyűlöljelek? Miért, Nik?
Jobb volt így.
Mert…
Hogy neked ne kelljen szenvedned.
Tőled is elvettem volna apát, és azt nem akartam.
Elvetted hát a bátyámat?
Basszus, Nik! Apa lefeküdt Giadával.
Jézusom! Bárcsak
tudtam volna!
Megutáltad volna apát.
Mindhárman szenvedtünk volna.
Nem csak egyvalaki.
És…
szégyelltem magam.
Úgy hiányoztál!
Nagyon hiányoztál. Nagyon.
Te is nekem.
Ébredezik.
Ne, várj! Várj, drágám, ez veszélyes! Ne!
Jól vagyok. Nem tudom, miért, de jól vagyok.
Szóval? Miért vagytok így elkenődve?
Örülnötök kellene, hogy láttok.
Főleg neked,
aki feláldozta értem az egész életét.
De most már elég.
Elég volt. Elég volt.
Kezdj újra élni, anya!
Már nem vagy egyedül.
Tedd meg értem!
Vagyis inkább tedd meg magadért!
Neked nem is kell mondanom semmit.
És nem azért, mert nem értem,
hanem mert testvérek vagyunk. És érezzük azt, amit a másik érez.
Engedj el mindent!
Járd a saját utad! Menj, és ne fordulj vissza soha!
Nekünk elég, ha boldog vagy.
Gyönyörű a lelked.
Különleges vagy.
Ezért hittem, hogy tudnál szeretni engem.
Pedig csak képzelgés volt.
Ahogy a küldetés is.
Sosem megyek a Marsra.
És Kelvin… Tudod, hogy nem létezik, ugye?
Tényleg el akartál menekülni?
Hová?
Itt van a családod. Itt van az otthonod.
És bár mindez fura, tökéletlen és ingatag, de a tiéd.
Állj meg!
Lélegezz!
És légy megbocsátó!
Innen könnyű megtalálni a megfelelő szavakat.
Nem tudom, hogy a te szavaid-e vagy az enyémek.
Nem tudom, felébredek-e, és ha igen, hol.
De nem számít.
Most boldog vagyok.
És az jó.
A feliratot fordította: Botos János