Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Mám o něj strach.
Já taky. Takhle rozčilený ještě nebyl.
- Vím. - Moc si to bere.
Víš, co mi řekl?
Že už nikdy nenapíše další příběh.
- To řekl? - Ano.
Trapný!
Pitomý!
Všechny ty blbiny spálím!
ZTRACENÍ CHLAPCI
Bojím se, že ho ten večer vyděsí
nebo mu způsobí trauma.
Chudáček.
Je to kreativní kluk, ale jeho posedlost hrůzou se vymkla.
Chápu, že jim připadá divný.
Možná by bylo lepší, kdyby byl víc, nevím, normální?
Asi jsem něco slyšela.
Alexi?
Já nic neslyšel.
SKLEP
Všechno by bylo tak dokonalé…
jako jedna velká šťastná rodina.
Tvoji kluci…
a moji kluci.
Bezva. Úplná Bradyovic rodinka!
Ztracení chlapci?
Pořád tě chci, Lucy.
Nerozmyslel jsem si to.
- Tentokrát jsem tě nepozval, Maxi. - Michaeli.
Michaeli!
- Nesahej na mámu! - Same, ne!
Ne, Same!
Kde to jsem?
Haló?
Je tu někdo?
Jsem v pasti!
Mami!
Tati!
Haló?
Pomoc!
Jak se jmenuješ?
Alex.
Alex Mosher.
Alexi…
Alexi!
Prosím.
Baf.
K věci. Jsem čarodějnice. Jsi k něčemu dobrý?
Já…
Vidíš je?
Ten byt je sem nalákal.
V tom je jeho magie.
Tyhle děti
mi nebyly užitečné.
Rozumíš?
Tak ještě jednou.
Je na tobě něco aspoň trochu výjimečného?
Mám důvod tě nechat žít?
A vstáváme!
Pojď blíž.
Sbohem, Alexi.
OBRYS V ZRCADLE
Píšu strašidelné příběhy.
Řekl jsi „strašidelné příběhy“?
Co… Co to je?
Žádné další otázky.
Moje Noční knížky. Tam si píšu příběhy.
Co tu s nimi děláš tak pozdě?
Chtěl jsem je spálit v kotelně.
Spálit? Takže nejsou dobré?
- Ne! - Sbohem, Alexi.
Jsou dobré! Fakt dobré.
Noční knížky?
Snad dostojí svému názvu.
Každou noc budu potřebovat příběh.
A měl by být dobrý a děsivý, jinak to bude…
to poslední, co uděláš.
Hej.
Je to jen kočička!
Nezbedná potvůrka.
Jak ses sem dostala?
Co je to za místo?
Kde je ta telka?
A kam zmizely vstupní dveře?
Panebože.
Vyděsilas mě.
Co?
- Jsi dítě. - A ty jsi génius.
Já jsem Alex. Kdo jsi ty?
Budeš ukecanej. Bezva.
Jsem Yasmin.
Jsi taky vězeň?
Ne, jsem tu na dovče.
Jídlo je tady.
Snad máš rád burákový máslo. Já měla.
To v těch skříňkách je zakázaný.
Nataša si hlídá každej drobek a Lenore jí všechno práskne.
Vylez, ty scvrklino!
To je neviditelná kočka?
Ty říkáš kočka, já říkám Natašin špicl.
A Nataša je…
Nataša je přece čarodějnice.
Lenore je vrásčitá, holá věc, co tě sleduje
a zničehonic se zjeví.
To ona mě práskla za blbý nudle.
Nesnáším ji.
Pomoz mi to uklidit, než se Nataša vrátí.
Kde Nataša je?
Nevím, kde je nebo co dělá, ale může jet kamkoli.
Tenhle byt ji dopraví, kam chce.
Pojď, máme práci. Připravím tě.
Kamkoliv?
Byt cestuje po celém světě a láká děti.
Já jsem z New Yorku.
Já jsem z Washingtonu DC.
Nebo spíš byla jsem. Předtím.
- Možná jsme pořád v Brooklynu. - Byt se hýbe?
Když chce čerstvý maso.
Ne doslova. Bože.
A to prý píšeš horory?
Už ne.
Tadá!
Tohle je tak super!
Jak je…
Páni!
To není možný!
Haló!
Jak je to vůbec možný?
Byt umí dělat dvě věci.
Láká děti jako my
a je v něm místo…
To je tak bezvadný!
…no, na cokoliv.
Prázdná třída a další hrůzné příběhy.
Noční sny a denní můry.
Příběhy šeptem.
Fakt miluje příběhy.
Neříkal jsi, že už tě to nebaví?
- Já ne, to kámoš. - Aha, tak kámoš…
Jemu by se tohle líbilo.
Ale mně ne.
- Je fakt… trapnej. - Zní tak.
Tak jo. Nutí mě číst jí
jeden děsivej příběh každej večer,
ale tohle všechno už prý četla.
Všechno?
Ještěže jsi vypravěč.
Potřebuje tě. Tak do práce.
Večer chce děsivej příběh.
Denně jich napiš co nejvíc.
- Já nepíšu… - Nekecej!
Včera jsi mluvil o tvých Nočních cosi.
Jo tohle.
S psaním jsem skončil.
Tak musíš zas začít a něco vyplodit, protože jestli ne…
Zabije mě. Já vím.
Budeš mít štěstí, když tě zabije.
Tohle je teď tvůj život.
Zapomeň na rodinu i kámoše.
Snaž se bejt Nataše užitečnej.
Chceš žít?
Piš děsivý příběhy.
Nebudu nic psát!
Dostanu se odsud!
Umřeš!
No tak, otevři.
Kde jsi?
Další východ.
Sakra.
Pokaždý.
Všichni se snažíte utéct.
Není úniku.
Rozumíš?
Necháváš mě čekat schválně?
- Ne, myl jsem nádobí. - Sedni si.
Mám začít číst?
HŘIŠTĚ
Dej mi chvilku, abych se usadila. Ach jo.
Co to je?
Víš, co se stane dětem, které se vyptávají?
Chceš to zjistit?
Takže, vypravěči…
dneska ses pokusil utéct.
Yasmin měla taky období vzdoru.
Ale zajímá mě jedna věc.
Proč pálíš svoje příběhy?
Co to je?
Čti. Teď!
„Když Toddova nejlepší kámoška Jenny umřela, jeho srdce puklo.“
Puklé srdce? Už se mi to líbí.
HŘIŠTĚ
„Všichni se v noci hřišti vyhýbali.
Znali tu legendu.
Hodinu před svítáním vylezly mrtvé děti…“
Ne! Ne, promiň, ale ne.
Každý ví, že duchové se zjevují tam, kde to znají,
ne na veřejnosti.
Určitě?
Určitě.
Dělej, čti.
„Todd šel na hřiště. Přišel k bráně.
Jakmile jeho noha překročila práh,
děti…
pištěly. A hrály si.
Znenadání vstal ze skluzavky kluk.
Bylo mu tak deset, oblečený jako kamelot z 20. let.“
Mohls aspoň pozdravit.
Čau.
Teda, ahoj.
Hledám kámošku. Jenny.
„Todd se rozhlížel po hřišti a hledal ji.“
Abys ji našel, musíš si hrát.
„Kamelot zapískal a Todda obklopil půltucet dětí.
Kůži měly mrtvolně bílou.
Na sobě starodávné šaty.
Rozhoupaly Todda na houpačce a…“
Pitomý!
Každý ví, že duchové jsou nehmotní,
nemůžou nikoho rozhoupat rukama.
Amatére.
Hřiště je… interdimenzionální rovina.
Spojení světa duchů a skutečného.
Takže ty jsi teď kvantový fyzik?
To je fuk. Pokračuj.
„Děti se smály a zatáhly Todda na rezavý kolotoč.
Točily ho dokola, pořád rychleji,
až se mu motala hlava.
Pak ho odtáhly na houpačku.
Držel se pevně. Najednou mu došlo, co mají za lubem.
Při východu slunce je každé živé dítě na hřišti prokleté,
aby tam navždy zůstalo.
Doklopýtal k bráně, aby šel ven,
ale zatočila se mu hlava a zakopl.
Slunce už skoro vyšlo, neměl čas.
Duchové ho napjatě sledovali.
Todd měl namále.
Až ho náhle někdo chytl a odstrčil k východu.
Byla to Jenny!
‚Jenny, chtěl jsem tě vidět.‘
‚Zmiz odsud!‘ křičela.
Žádné šťastné shledání.
Když ji uviděl, zas mu puklo srdce.“
Chybíš mi, nechci tě opustit.
„Ale Jenny po smrti něco zjistila a teď mu to řekla.“
Přátelé se neopouští.
„Nikdy nezapomínají.
Vždycky budu s tebou.“
Tady.
Šťastný konec?
Zbláznil ses?
Žádné šťastné konce, hňupe!
Jenny je mrtvá! Navždy uvězněná na hřišti.
Pro ni to šťastný není!
Todda uchopily ruce přízraku!
Otočil se, ale duch
ho zatáhl zpátky na hřiště.
Křičel o pomoc, ale marně!
Jeho duše je tam uvězněná dodnes.
Šťastné konce jsou nebezpečné.
To si pamatuj.
Líbil se ti ten příběh? I ten konec?
Spisovatelé jsou vždycky tak nejistí.
Jsi pořád naživu, nebo ne?
Mateš mě, vypravěči.
Jaká krásná temnota
ti tančí v mozku.
Měl bys ji oslavovat.
Ale před ní utíkáš.
Proč?
Chci…
být jako ostatní.
To všechno jsi napsal dnes?
Dneska mi to moc nešlo.
Co?
Těžko se soustředím, když na mě někdo pořád zírá.
Řekla jsem ti: „Ukaž mu knihovnu a vypadni!“
Počkej!
To nebyla ona.
To tys ho rušila.
Je velmi důležité, aby psal dál.
Ty víš, jak důležité to je.
Počkej!
Ani její chyba to není.
Když to nebyla chyba Yasmin ani Lenore,
tak čí tedy?
Moje. Budu psát rychleji.
Lenore už tě nebude obtěžovat.
Dost výmluv, vypravěči.
Jsi v pohodě?
Nech mě bejt.
Yasmin, promiň.
Nechtěl jsem tě dostat do průšvihu.
Yasmin, promiň!
O šťastných koncích jsem nevěděl.
Todd se pro Jenny neměl vrátit.
- Byl hloupej. - Ne, nebyl.
Byl to její kámoš a to kámoši dělají.
Možná v pohádkách.
Ale tady? Ona má pravdu.
Šťastný konce neexistujou.
Co?
Co to je?
Tohle místo je na prd.
Chce příběhy? Fajn. Bude mít příběhy.
Jo! Strašidelnej stůl!
S duchem toho, kdo u něj umřel.
Ne, blbost. Bude to hloupý.
Jak dlouho tu jsi?
Asi dlouho, co?
Jak tě dostali?
Mě na koláč a Ztracené chlapce.
Bylo nebylo, Alex jednou zíral na strop.
A ten strop na něj spadnul
a zbavil ho trápení.
Konec.
Co je nahoře?
Nejstarší kniha tady.
Tohle musí bejt tak tisíc let starý.
Pohádky bratří Grimmů.
Rampelník.
Šípková Růženka?
Jeníček a Mařenka.
To je kuličkové pero?
Páni, Frankenstein.
Panebože.
Zápisky!
„Když se odsud nedostanu, chci, aby někdo věděl, co se stalo,
i pomocí postav v těchto knihách.
Viděla jsem jednorožce.
Prý neexistují, ale byl tam.
Sledovala jsem ho do tohoto bytu a chytla mě čarodějnice.
Je zlá a děsivá.
Musím dělat, co mi řekne,
než mě rodiče najdou.
Jsou tu i další děti. Většina je milá.
Bojím se, ale aspoň tu nejsem sama.“
Večeře za hodinu.
Hele, Yasmin,
máš ráda jednorožce?
Jo, to na mě sedí…
Myslel jsem, že takhle tě chytla.
Nataša.
Jasný. Nic mi do toho není.
A vsadím se, že to nebyl pitomej film a koláč.
Pitomej dýňovej koláč.
Dobrá.
Byl to doro wat.
Co to sakra je?
Kuře, cibulka na másle, paprika,
česnek, zázvor a koření berbere.
S mojí āyatē…
S babičkou jsme to vařily, než umřela.
Pěstovaly jsme si bylinky a zeleninu.
Cítila jsem vůni doro wat
a tak moc jsem zas chtěla vidět babičku.
Ale nebyla to ona.
Byla to čarodějnice. Zlá čarodějnice.
Je to šťastný konec?
„S tesáky přišel hlad
a Katie zjistila, že měla pravdu.
Upírovi chutná krev jako bonbón.“
Každý ví, že trvá dva dny, než ti tesáky vyrostou.
Ty jsi takový ňouma.
Na, Lenore, na usmířenou.
Příběh…
Ta dívka s jednorožcem určitě napsala víc.
„…ale už je pozdě. Horská dráha padá dolů.
ocel praská, kov skřípe…
lidi křičí
a pes Smrtky se tomu masakru směje.“
Smrtka nemá mazlíčka.
Nemám pravdu, Lenore?
To bude trvat věčnost!
„Stopy jejich syna vedly do lesa.
Pak viděli další, menší,
medvídkovské stopy.
Ale svého syna už nikdy nespatřili.“
Posedlí medvídci? Vážně?
Hned mě to začalo nudit.
Každý dobrý příběh zavání pravdou.
Čím víc pravdy, tím silnější příběh.
Odteď si na to dávej dobrý pozor.
Jo!
„Nevím, jak dlouho tu jsem.
Pořád mám náhrdelník, co mi dali rodiče.
Hladila jsem ho pro připomenutí, ale přestala jsem.
Bylo mi z toho do breku. Už mě nebaví brečet.
Konečně mám jak dnes utéct.
Konečně zase uvidím mámu a tátu.
Snad mě ještě poznají.
Jde zapomenout na své děti?“
- Útěk? - Alexi?
Panebože!
Tys na mě hodil knihu?
Ne, překvapila jsi mě! Spadla mi.
Počkej, jdu dolů!
Yasmin, počkej, až uvidíš, co jsem našel.
Co se děje?
Tohle je noční zahrada.
Noční zahrada?
Sluneční svit kouzelnejm kytkám vadí. Pojď.
K čemu to všechno je?
Přísady do Natašiných lektvarů.
Na nic nesahej.
Co je to?
Démonické hedvábí.
Dost otázek. Pomoz mi.
Révu jsem zalila krysí krví místo netopýří a teď na ní rostou vajíčka Párače.
Jestli se jeden vylíhne, zahradu zničí a Nataša mě zabije.
Řeším to, Lenore.
Tak jo.
Polož to jemně na zem.
Opatrně s tím!
Opatrně!
Dobře, a co teď?
Dupni na to. Vší silou.
Dobrý.
Odkud jde ta modrá mlha?
To kvůli ní je Nataša mladá?
Do toho nám nic není.
Vypadá mladě, ale její knihy jsou starý
a byt vypadá jak u babičky.
Ne!
Myslel jsem, že to…
Máš ho?
Utíká!
Ne!
Shazuje vajíčka Párače. Zadupej je!
Promiň.
To jsou všechny vajíčka.
Tamhle je! Nenech ho utéct!
Alexi, pozor!
Díky, Yas.
Chci říct, Yasmin.
Počkat, kde je?
Musíme ho najít a zabít, než tu všechno zničí!
Tak to je fakt výborný!
Sundej ho!
Panebože!
Jsem v pohodě.
Je pryč.
Nevím, kam zmizel.
Honem!
- Honem! - Počkej!
Mám tě.
Čas vypadnout.
Vy dva budižkničemové.
Zlobili jste v mé zahradě.
Tohle vás bude bolet o moc víc než mě.
Prosím! Můžu to vysvětlit.
Nechala bych tě, kdyby mě to zajímalo.
Snažte se mít oči otevřené.
Nerada bych začínala znovu.
Nemůžeš něco udělat správně? Řekla jsem, ať máš oči otevřené!
Můžu za to já!
Prosil jsem, ať mě tam vezme!
Myslel jsem, že my ty kytky pomůžou něco vymyslet.
Řekla, ať na nic nesahám. Sáhl jsem.
Neubližuj jí. Prosím.
To je od tebe statečné, vypravěči.
Lhát mi přímo do tváře.
Málem jsem tě zabila.
Ale někdo musí ten binec uklidit.
Už žádné šance.
Yas, jsi v pořádku?
Promiň,
že jsem tě do toho namočila.
Odteď si pomáháme každej sám.
Yas, můžeme odsud utéct společně.
Nejsem Yas,
ale Yasmin.
Párač!
Mám tě!
Tak jo.
Raz,
dva,
tři!
Nech… Nech mě! Pusť mě!
Ne!
Moje Noční knížky.
Bacha.
Lenore je někde tady.
- Je poraněná. - Vypadáš hrozně.
- Byls tu celou noc? - Jo.
Tohle jsem ti namíchala na škrábance.
Tos udělala pro mě?
Jo. Moje vlastní směs.
Z harpyjové rostliny a chlupatého břečťanu.
Je to skvělý. Fakt.
Díky.
Lenore!
Pojď sem.
- Podívej, co nám Yas vyrobila. - Jí ne.
To je ono. Lepší.
To nic. Jdi.
Ne…
Mám problém.
Nemám příběhy.
Jak to myslíš? Říkals, že máš kupu.
Jo, ale měl jsem v pokoji Párače.
Zabil jsem ho, ale roztrhal moje Noční knížky,
až na tuhle.
Z těch knížek jsem Nataše četl!
Teď už nic nemám. Musím utéct! Nemám na vybranou!
Jsou dvě cesty ven. Přední dveře a zadní dveře…
Zadní dveře! Vedou ven!
Viděl jsem, jak nima vchází.
Ale ona je jediná, kdo má klíče!
Zapomeň na utíkání a něco napiš!
- Snažím se! - Snaž se víc!
Nemůžu psát!
Dneska večer to Nataša zjistí.
Budu k ničemu a zabije mě.
Kdyby to.
Byli jsme čtyři.
Eli, Hwan, Claire
a já.
Hwan byl moc malej, zbytek se ve čtení střídal.
Pak jsme se v noci scházeli…
a snili o útěku.
Říkáš, že tohle jsou…
Včera jsem se k nim málem přidala.
Jednoho dne se ucpal dřez.
Natašino kouzlo nepomohlo.
Protože jsem sama ucpala odtok hvězdným mechem.
Mech odolá kouzlům.
Chtěla jsem, aby zavolala instalatéra.
Pod dřez jsem mu dala vzkaz
s prosbou o pomoc.
Ale…
on nepřišel.
Nataša ten vzkaz našla, co?
Claire strávila poslední chvíle přesvědčováním, že to udělala ona…
ne já.
Claire lhala, aby mě zachránila.
Tak… jako ty.
Protože to kámoši dělají.
Já jsem psal rád hrůzný příběhy,
ale pak jsem se rozhodl přestat.
A teď, když musím psát…
už mě nic nenapadá.
Nosil Hwan hodinky?
Jo. Velký modrý plastový. Proč?
A Claire ty náušnice?
Byly její tety.
Proč?
Existuje cesta ven.
- „Mám jak dnes utéct.“ - „Utéct,“ Yasmin.
„Konečně zase uvidím mámu a tátu.
Snad mě ještě poznají.
Jde zapomenout na své děti?“
Dívka s jednorožcem to nikdy nesundala a žádné z dětí v polici to nemá.
Máš pravdu. A když není tam, tak…
Povedlo se jí to. Utekla. Dával jsem dohromady její poznámky.
Psala je do knih, kdyby Nataša…
Aby neznala celej plán.
Jakej je tvůj plán?
Tvůj plán je na prd! Dneska to nenajdeme.
Ještě musíš napsat příběh. Hned teď.
Co budeme dělat?
Prohledat všechny knihy by trvalo tisíc let.
Tisíc let.
Tisíciletá kniha.
Značky perem ve staré knize!
No tak. Prosím, buď tady.
To je původní Jeníček a Mařenka?
Pohádky bratří Grimmů.
To je totálně nereálný.
Lidi nejí perník z cizích domů.
- Je to tak! Další! - Recept na uspávací lektvar.
„To je smrad. Musím se ho zbavit, aby ho vypila.
Jsem tak blízko. Uspím ji a vezmu klíče.
Kéž bych uměla kouzlit.
Proměnila bych ji v ropuchu nebo šneka a smála se.
Pak bych z ní udělala stonožku a urvala jí nohy.
Všech sto nohou, jednu po druhé.“
Budu hledat dál. Musíš napsat příběh.
Nemůžu.
Jsi jedinej, kdo to dokáže. Získej čas.
Nemyslíš, že jsem divnej…
když…
píšu strašidelný příběhy?
Divnej?
Kdo ti to řekl?
Měl pravdu, jsi divnej.
Podívej se na sebe.
Ty jsi možná divný, ale ostatní jsou obyčejní.
Nikdo nechce být obyčejný. To je na prd.
Tak ti to obyčejný lidi chtějí zkazit tím…
že ti budou říkat…
třeba snaživka.
Podivín.
Jo, nebo podivín.
Díky, Yasmin.
Jsem Yas.
Máš tyhle přísady?
Jo. Mám.
Ale má pravdu, savá řasa smrdí.
Jak ten smrad zakryla?
Musela najít jinou přísadu.
Jediný, kdo to ví, je Nataša, ale ta nám to nikdy neřekne.
Mám nápad.
Můžu z ní poslední přísadu vylákat příběhem.
Víš, co se stane, když nás prokoukne?
- Vím, co se stane, když to nezkusíme. - Název příběhu?
SVLAČEC
Tenhle ne.
Tenhle se ti líbí.
Šťastného tě nechci.
Chci příběh, ze kterého se budeš svíjet.
Chci tenhle příběh.
Proč pálíš svoje Noční knížky?
Myslels, že jsem zapomněla?
Já…
Já jen… byl jsem…
Bože můj.
Omlouvám se. Jsem blbá.
To jsi. Já to říkám už roky. Konečně to chápeš.
Kde jsem to byla?
Měl jsem začít číst.
Ach ano. Tak na co čekáš?
Dělej.
„Po generace posílal zlý čaroděj z Quantelu
děti těžit drahokamy z tlamy velké příšery.“
SVLAČEC
„Před tisíci lety měl čaroděj šanci ohavnou příšeru zabít,
ale místo toho použil mocný lektvar, aby ji udržel v nevědomí a zbohatl.“
„Ohavnou?“ Pěkné slovo.
„Čaroděj každé ráno nalil lektvar
do pátého ucha příšery
a ta zůstala v bezvědomí.
Recept byl starý jako čas sám.
Rozpuštěné krysí kosti, sušená černá orchidej, drcené krovky,
Ale nejdůležitější přísadou
byl svlačec.
Ten jediný dokázal
zakrýt silný zápach lektvaru.
Bez něj by smrad příšeru probudil.
Jednoho dne šel čaroděj natrhat svlačec,
ale zjistil, že celá louka bylin uschla.
Lektvar smrděl hůř než kdy dřív.
Shnile, zatuchle, zkaženě…“
Ano. Chápu. Smrdí to.
„Čaroděj by musel velkou příšeru jednou provždy zabít.
Zdráhavě zvedl svou mocnou hůl, aby ji zabil,
ale zastavila ho chudá dívka a slíbila mu řešení.“
Znám náhradu za svlačec. O drahokamy nepřijdeš.
Hloupé dítě! Nevíš nic o kouzlech.
Můžu to dokázat. Pokud ano, chci pytel šperků!
Když uspěješ, dostaneš dva pytle.
Když ne, dáš mi svůj život.
„Dívka vykročila a nalila do džbánu záhadnou tmavou tekutinu.
Čaroděj si k lektvaru čichl.
Zápach zmizel. Čaroděj tomu nemohl uvěřit.
Vonělo to jako sedmikrásky, růže, šeříky za jarního rána…
Čaroděj nalil lektvar do ucha příšery a čekal.
Zvíře zhluboka a dlouze zamručelo
a zase se zklidnilo.“
Ano!
„Ale dívka z lektvaru odstranila víc než jen zápach.
Vymazala i celé jeho kouzlo.
Čarodějův lektvar byl k ničemu.
Dívka pokynula směrem za něj.
Oči velké příšery byly otevřené.
Čaroděj vykřikl.
Dívka to pozorovala s úsměvem.
Čaroděj kdysi poslal do jeskyně jejího mladšího bratra,
ale ten se nevrátil.
Dívce nešlo o šperky.
Dostala, co chtěla. Pomstu.
A tak odešla, zatímco ostré zuby příšery
trhaly křičícího čaroděje
a umlčely ho navždy.
Když už si dívka myslela, že jí vše vyšlo,
opředl ji temný stín.
Byla to obří noha příšery, přímo nad ní.
Plesk!
Konec."
A není šťastný.
Svlačec?
S Yasmin jsme to zkoumali hodiny.
Vím, jak jsou detaily důležité…
Ne.
Ne?
Ne.
Já…
Přísady jsem vymyslela já,
ale jsem si jistá, že svlačec zakrývá pachy.
- Já myslel, že to je správně. - To ses mýlil.
Pracoval jsi s ní.
Svlačec zamezuje oddělování tekutin.
Každý ví, že pachy zakrývá sinerut,
ne svlačec.
Sinerut, samozřejmě.
Píše se sinerut se „S“, nebo s „C“?
Tak jo.
Pusťme se do vědy.
Dneska večer utečeme.
Dobrou, Natašo.
Panebože. Co se to děje?
Zelená to. To jí dát nemůžu.
Reaguje to.
- Možná je to moc kyselé… - Obsluha je děs!
Nemám příběh!
Ve sklenici jsou dvě kapky. Dáme i do džbánu.
Uspí jí to?
Kde mám limonádu?
Už ji nesu!
Co? Dal jsem ji sem.
- Kde je? - Co myslíš?
Kde je lektvar? Musí to vyjít.
Ona to ví.
Takže…
To je…
Tady…
Tak začneme.
Takže…
Já čekám, vypravěči.
Jo. Je to… někde tady.
Vyžvejkni se!
Tak jo.
- Musím to najít. - Čti!
Tady.
Tenhle se jmenuje Kukačky.
KUKAČKY
Scottovi rodiče koupili v antikvariátu kukačky.
Myslel si, že je to jen další starodávný šunt.
Ale na těch hodinách bylo něco divného.
Každou celou hodinu
vykoukla malá kukačka,
a Steve si všiml…
Kdo je Steve?
Říkal jsi, že se jmenuje Scott.
Ano. Jistě, překlep.
Takže Scott si všiml, že kukačka
vypadá pokaždé trochu jinak.
Jednou to byly oči…
Co to je?
Kde jsou všechny příběhy? Ty, které máš psát každý den?
- Pardon. - Kde máš nové příběhy?
Vlezl mi do batohu Párač.
Párač ti sežral úkoly?
Je to pravda. Utekl z noční zahrady.
Ticho, holka.
Jsi trn v mé patě
od chvíle, co jsi tady.
Namíchám ti recept…
Prosím tě. Ty se ani nedokážeš řídit podle receptu.
- Píše pro tebe! Potřebuješ ho! - Napíšu ti nejlepší příběh!
Přiznejme si to.
Tohle jsem měla udělat dávno.
Prosím, ne!
Co?
- Nesahej na ni! - Jasně.
Lenore.
V pohodě?
Co se to děje?
Ale ne. Co je to s tebou?
Něco je špatně.
Chudinko. Co se ti stalo?
Lenore dala lektvar do flakonu.
Neuvěřitelné.
Musela si lektvaru líznout.
Je to vězeň.
Jako my.
- Díky, Lenore. - Alexi, máme to.
Porazili jsme ji.
Vidíš, držím se receptu.
Počkej, kam to vede?
Domů.
Konečně zas vidím stromy.
Podívej.
Už nikdy nejím burákové máslo!
A já dýňový koláč!
- První jídlo doma? - Vanilkovej koktejl!
Počkej, Alexi!
Počkej chvíli.
To je vdovrava.
A to podvodní lilie.
Proč jsou tady?
Ne! Alexi!
Alexi!
Ty dveře nebyly cesta ven.
Jsme pořád v bytě.
Ďábelskej jednorožec!
Utíkej!
Běž!
Alexi, dohání nás!
Je moc rychlej!
Panebože!
- Co se stalo? - Možná ho něco vyděsilo.
Alexi?
„Každý dobrý příběh zavání pravdou.“
Panebože.
Jeníček a Mařenka byli skutečný.
Yas?
- My jsme Jeníček a… - To tak krásně voní!
Yas?
Mám… takový… hlad.
Yas!
Neměli bychom tu být.
Yas?
Haló?
Yas, co je to s tebou?
Yas?
Lenore?
Yasmin?
Haló?
Yasmin!
Nic mi není.
Tohle je pohoda.
Ale, ale! Šípková Růženka se probouzí.
Počkat, špatný příběh.
Alexi!
- Jste celí? - Jo.
Jsme v pohodě.
Ta mlha je odtamtud.
A ty ji sklízíš.
Kdo je v té rakvi?
Původní čarodějnice…
Která mimochodem žere děti.
Nejsi původní čarodějnice a mlha ti nevrací mládí?
Nepotřebuju mlhu, abych byla mladá.
Díky ní jsem kouzelná.
Co?
Jak to?
Byla jsem v tvém věku, když mě dostala.
Tehdy nás tu bylo hodně.
Ale nebyli jsme hloupí.
Věděli jsme, že se nemáme sbližovat, protože ona byla hladová.
Ona je snědla?
Ano.
Všechny.
A já jsem musela čistit pec.
Předstírala jsem, že ji mám ráda.
Že chci být jako ona.
Oblíbila si mě.
Ale když jsem byla sama, naplánovala jsem útěk.
Získala jsem její důvěru.
A pak uspávací lektvar,
a já budu volná.
Běžela jsem rovnou domů…
Ale rodiče byli pryč.
Opustili tě?
Neměla jsem kam jinam jít,
tak jsem se vrátila.
Koho zajímají?
Byla jsi jako my.
Počkat.
Uspávací lektvar…
Dívka s jednorožcem jsi ty.
Tys četl moje deníky.
Potkal jsi mého mazlíčka?
Ten jednorožec… je tvůj mazlíček?
Stvořila jsem ho.
Teď tvořím spoustu věcí.
Takže ta ona třásla bytem?
Jestli nedostane příběh, všichni umřeme.
Příběhy ji drží ve spánku.
Příběhy o strachu, utrpení a smrti jsou její sladké ukolébavky.
Vyprávěj!
Nemám příběh.
Ale ano, máš.
Řekni, proč jsi chtěl zničit Noční knížky.
Ale… to není děsivý.
Pro tebe bylo.
Ta bolest, ten strach…
a smutek,
kterým se celou tu dobu vyhýbáš!
Mluv!
Teď, Alexi!
Myslíš, že já jsem zlá?
Počkej, až se probudí a uvidí vás.
Tak mladí, buclatí, šťavnatí…
Dobře!
OSLAVA NAROZENIN
Byl jednou jeden kluk, který rád psal děsivé příběhy.
Každý den ve volném čase
vymýšlel nové způsoby, jak vyděsit spolužáky.
Ale… oni jeho nadšení pro děsivé věci moc nechápali.
Pro ně byl prostě… divný.
„Co je s tebou?“ ptali se.
Byli krutí
a nadávali mi do podivínů.
Až na Joshuu.
Josh byl nejlepší kámoš
už od školky.
Alex dopisuje poslední příběh a těší se, jak ho přečte.
KONEC… NEBO NE?
Tohle se ti bude líbit.
Joshi?
Hej, Joshi?
Alex jde po hodině za Joshem.
Počkej. Dneska mám narozky.
Doma máme strašidelnej dům.
Je boží, a mám spoustu nových příběhů.
Josh mluví potichu, aby ho ostatní neslyšeli.
Cody pořádá herní večer.
Jeho táta nás odveze a tak.
Ale dneska je moje oslava,
říká Alex,
zmatený a raněný.
Alex ztrácí naději. Je zoufalý.
Říká…
Jsi můj nejlepší kamarád.
Josh se snaží být vlídný.
Jo, jasně…
Cody je taky můj kámoš.
A ty prostě nejsi…
No tak!
To, jak se oblékáš, co se ti líbí…
Zajímáš se jen o děsivý příběhy.
Všem je to divný.
Tehdy se do toho vloží Cody.
Tak co, Joshi, jdeš?
Pojď, J-Mane.
Uvidíme se později, Alexi, jo?
Chlapec napsal nový příběh o strašidelném domě.
On, jeho máma a táta
proměnili celý byt ve strašidelný.
Nikdo nepřišel…
Ani Josh.
Donutili ho nenávidět to, co měl nejradši.
A přiměli ho, aby nenáviděl sám sebe.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
Pravda je, že se sám za sebe styděl,
a tak se rozhodl spálit Noční knížky.
Přísahal, že už žádný příběh nenapíše.
Může být…
nový člověk.
Ne podivín.
Nebo magor.
Může být normální,
jako Josh a jeho kamarádi.
Pak by nebyl sám.
Ten kluk přišel o všechny kamarády,
tak chtěl zničit tu část sebe, díky níž stvořil Noční knížky.
Pak ho chytila čarodějnice.
Řekla, že se jí jeho příběhy líbí.
Ta čarodějnice lhala.
Ale když ho zajala,
bylo to nejlepší v mém životě!
Mám nové kamarády.
Co mě mají opravdu rádi a nechtějí mě změnit!
Cos to udělal? Ne!
Ne!
- Ne! - Tohle je náš šťastný konec!
Žádné šťastné konce!
Hodem! Vypadneme!
Jasný.
Ne!
Ne! Ty idiote!
Co jste to udělaly? Vy pitomé děti!
Ne!
Ach bože.
Jsi vzhůru.
Konečně.
Spala jsi tak dlouho, že je na tobě ten perníček znát.
Ty…
Tys mi to udělala.
Žila jsem ve strachu tak dlouho,
ale už nejsem ta malá holka.
Souboj čarodějnic!
- Rychle pryč! - Běž!
Honem!
Prostě běž!
Běž!
Utíkej!
Pomoc!
Pomoc! Dostaňte nás odsud!
Sežere nás čarodějnice!
Pomoc!
Slyší mě někdo?
Alexi, uhni. Viděla jsem Natašu to používat.
Yas?
Yasmin?
Povedlo se!
Dokázalas to!
Jsem doma.
Jdeme!
- Lenore! - Musíme jít!
Jsme pořád u nás. Byt se nepřemístil.
- Máš plán? - Ani ne tak plán, spíš nápad.
Ahoj děti.
Mám takový hlad!
To je ten nejhorší výtah na světě!
A co teď?
Musíme se dostat do kotelny.
To si děláš srandu.
- Ne! - Ne!
Ne! Panebože!
Ne! Pusť ji! Chceš mě!
Špatně.
Chci vás oba.
Ne!
- Ne. Promiň. - Ne!
Lenore!
Ne.
„Příběhy o strachu a smrti jsou její ukolébavky.“
Ne!
Slyšela už všechny.
Ne!
Hej! Hnusačko!
Máš ráda příběhy? Já je mám!
Jason nevěděl, jestli je divnější, že jeho sestra každé úterý v 11:15 umře,
nebo že vždy 20 minut nato obživne.
Víc! Chci víc!
Zachary si vždycky myslel, že nejděsivější jsou klauni.
Mýlil se.
Na verandě jsem našel balíček,
poslaný ženě stojící za tebou.
Kdo? Kdo to byl?
Kdo to byl?
- Příběhy! - Strč ji! Zatlač ji tam!
Strkej!
Nepouštěj ji ven!
Drž to!
- Drž! - Silněji!
Panebože.
Proto ti říkají snaživka.
Sklapni, podivíne.
Pojď, scvrklino.
Nezapomněli jsme na tebe. Pojď.
Jdeme domů.
Radši půjdeme po schodech.
KONEC… NEBO NE?
Mami? Tati?
Alexi!
Jsi doma.
Panebože.
To jsou mí přátelé Lenore a Yasmin.
- Ahoj. - Yas.
ZTRACENÁ DÍVKA SE PO TŘECH LETECH SHLEDALA S RODIČI
Vyděsila jsi mě.
- Čau, podivíne. - Čau, snaživko.
Přijela jsem tě překvapit.
- Tvůj třetí příběh? - Už čtvrtý.
Takže tohle se ti bude hodit.
Propána, Yas.
Na těch kytkách dělám pokus.
Vliv UV záření na fotosyntetické organismy.
- Pořád nevěříš na šťastné konce? - Začínám.
Překlad titulků: Lucie Mandziuková