Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אני ממש דואגת לו.‬
‫כן, גם אני. הוא מעולם לא כעס ככה.‬
‫נכון.‬ ‫-הוא לקח את זה קשה.‬
‫יודע מה הוא אמר לי?‬
‫הוא אמר שלעולם לא יכתוב עוד סיפור.‬
‫הוא אמר את זה?‬ ‫-כן.‬
‫זה עלוב!‬
‫מטופש!‬
‫אשרוף את כל הדברים המטופשים האלה!‬
‫- הילדים האבודים -‬
‫אני ממש מפחדת שהערב הזה יעצור אותו,‬
‫או יהיה פצע שירדוף אותו.‬
‫מסכן קטן.‬
‫את יודעת, הוא ילד יצירתי,‬
‫אולי נתנו לאובססיה שלו לאימה‬ ‫לצאת משליטה.‬
‫אני מבין למה הם יכלו לחשוב שזה קצת מוזר.‬
‫אולי זה היה קל יותר‬ ‫אם הוא היה יותר, לא יודע, נורמלי.‬
‫נראה לי ששמעתי משהו.‬
‫אלכס?‬
‫לא שמעתי כלום.‬
‫- מרתף -‬
‫הכול היה אמור להיות מושלם, לוסי…‬
‫כמו משפחה אחת גדולה ומאושרת.‬
‫הילדים שלך…‬
‫והילדים שלי.‬
‫נהדר. משפחת בריידי מוצצת הדם.‬
‫"ילדים אבודים"?‬
‫אני עדיין רוצה אותך, לוסי.‬
‫לא שיניתי את דעתי בעניין.‬
‫לא הזמנתי אותך הפעם, מקס.‬ ‫-מייקל.‬
‫מייקל!‬
‫אל תיגע באימא שלי!‬ ‫-סאם, לא!‬
‫לא, סאם!‬
‫איפה אני?‬
‫שלום?‬
‫מישהו?‬
‫אני לכוד!‬
‫אימא!‬
‫אבא!‬
‫שלום?‬
‫הצילו!‬
‫מה שמך?‬
‫אלכס.‬
‫אלכס מושר.‬
‫אלכס.‬
‫אלכס!‬
‫בבקשה.‬
‫בו.‬
‫בוא נגמור עם זה. אני מכשפה עסוקה.‬ ‫אתה מועיל איכשהו?‬
‫אני…‬
‫רואה אותם?‬
‫הדירה פיתתה אותם פנימה.‬
‫זה מה שהדירה עושה.‬
‫הילדים האלה,‬
‫לא הועילו לי.‬
‫אתה מבין?‬
‫אז בוא ננסה שוב.‬
‫יש בך דבר מיוחד כלשהו?‬
‫יש סיבה שאתן לך לחיות?‬
‫וקום.‬
‫התקרב.‬
‫להתראות, אלכס.‬
‫- הדמות שבמראה -‬
‫אני כותב סיפורים מפחידים.‬
‫אמרת "סיפורים מפחידים"?‬
‫מה זה?‬
‫בלי שאלות.‬
‫סיפורי הלילה שלי.‬ ‫שם כתבתי את הסיפורים שלי.‬
‫מה אתה עושה איתם מאוחר בלילה?‬
‫התכוונתי…‬
‫לשרוף אותם בחדר הדוודים למטה.‬
‫לשרוף אותם? אז הם לא טובים.‬
‫לא.‬ ‫-להתראות, אלכס.‬
‫הם טובים. הם ממש טובים.‬
‫סיפורי לילה, מה?‬
‫כדאי שהם יהיו יותר מפחידים מהשם.‬
‫אני צריכה סיפור בכל לילה.‬
‫כדאי שהסיפור יהיה טוב, ויהיה מפחיד,‬
‫או שזה יהיה הדבר האחרון שתעשה.‬
‫היי.‬
‫זה חתלתול קטן!‬
‫דבר קטן ושובב.‬
‫איך נכנסת לכאן?‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫איפה הטלוויזיה?‬
‫ולאן נעלמה דלת הכניסה?‬
‫אלוהים.‬
‫הפחדת אותי.‬
‫מה?‬
‫את ילדה.‬ ‫-אתה גאון.‬
‫אני אלכס. מי את?‬
‫אתה תהיה פטפטני. נהדר.‬
‫אני יסמין.‬
‫גם את אסירה?‬
‫לא, אני בחופשה.‬
‫האוכל כאן.‬
‫מקווה שאתה אוהב חמאת בוטנים.‬
‫פעם אהבתי.‬
‫כל מה שבארונות מחוץ לתחום.‬
‫אל תחשוב שנטשה לא תפספס חתיכת פופקורן.‬
‫לנור מספרת לה הכול.‬
‫החוצה, גוש עור מרושע.‬
‫זו החתולה הבלתי נראית?‬
‫אתה אומר חתולה,‬ ‫אני אומרת חיית הריגול הקטנה של נטשה.‬
‫ונטשה היא…‬
‫תעמוד בקצב. נטשה היא המכשפה.‬
‫לנור היא הדבר המקומט וחסר השיער‬ ‫שהולך אחריך כל היום,‬
‫צץ משום מקום.‬
‫היא הלשינה עליי על כוס אטריות מסריחה.‬
‫שונאת את החתולה הזאת.‬
‫אל תעמוד שם.‬ ‫תעזור לי לנקות לפני שנטשה תחזור.‬
‫איפה היא, נטשה?‬
‫לא יודעת לאן הלכה או מה עושה,‬ ‫אך היא הולכת לאן שרוצה.‬
‫הדירה הזאת היא הדרכון האולטימטיבי.‬
‫קדימה. לשנינו יש עבודה. אארגן אותך.‬
‫דרכון אולטימטיבי?‬ ‫-הדירה מסתובבת בכל העולם ומפתה ילדים.‬
‫אני מניו יורק. ברוקלין.‬
‫אני גרה בוושינגטון. בוושינגטון הבירה.‬
‫או שגרתי לפני כן.‬
‫מעניין אם אנחנו עדיין בברוקלין.‬ ‫-הדירה נעה?‬
‫כשהיא צריכה בשר טרי.‬
‫לא באופן מילולי. אלוהים.‬
‫חשבתי שכתבת סיפורים מפחידים.‬
‫כבר לא.‬
‫טה-דה.‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫איך…‬
‫וואו!‬
‫לא יכול להיות.‬
‫שלום!‬
‫איך זה בכלל אפשרי?‬
‫הדירה יכולה לעשות שני דברים.‬
‫היא מפתה פראיירים כמונו,‬
‫ויכולה להכיל…‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫טוב, כל דבר.‬
‫"הכיתה הריקה וסיפורים מפחידים אחרים".‬
‫"חלומות לילה וסיוטים".‬
‫"לחשי מעשיות".‬
‫היא באמת אוהבת סיפורים.‬
‫חשבתי שאמרת שאתה כבר לא בקטע הזה.‬
‫אני לא. חבר שלי כן.‬ ‫-אה, חבר שלך?‬
‫הוא… הוא היה אוהב את כל הדברים האלה.‬
‫אבל אני? לא.‬
‫הוא ממש עלוב.‬ ‫-כן, הוא נשמע עלוב.‬
‫מגניב. בסדר.‬ ‫היא גורמת לי לקרוא לה‬
‫סיפור מפחיד מטופש מדי ערב,‬
‫אבל היא אומרת שהכול פה נקרא.‬
‫הכול?‬
‫מזל שאתה מספר סיפורים.‬
‫היא צריכה אותך, אז לך לעבוד.‬
‫שמעת, היא רוצה סיפור מפחיד הערב.‬
‫בכל יום, כתוב הרבה סיפורים.‬
‫אני לא כותב…‬ ‫-מספיק.‬
‫שמעתי אותך אתמול,‬ ‫מדבר על סיפורי הלילה שלך.‬
‫אה, אלה.‬
‫סיימתי עם הכתיבה.‬
‫אז כדאי שתסיים עם הסיום,‬ ‫ותייצר סיפורים חדשים, כי אם לא…‬
‫היא תהרוג אותי. הבנתי.‬
‫יהיה לך מזל אם היא תהרוג אותך.‬
‫אלה החיים שלך עכשיו.‬
‫שכח מהמשפחה שלך, שכח מהחברים שלך.‬ ‫תתמקד בלהיות מועיל לנטשה.‬
‫אתה רוצה לחיות?‬
‫תכתוב סיפורים מפחידים.‬
‫אני לא אכתוב כלום,‬
‫כי אני יוצא מכאן.‬
‫אתה תמות.‬
‫קדימה, תיפתחי.‬
‫איפה את?‬
‫עוד יציאה.‬
‫לעזאזל.‬
‫בכל פעם.‬
‫כולכם מנסים לברוח.‬
‫אין מנוס.‬
‫אתה מבין?‬
‫גרמת לי בכוונה לחכות?‬
‫לא, שטפתי כלים.‬ ‫-שב שם.‬
‫שאתחיל פשוט לקרוא?‬
‫- מגרש המשחקים -‬
‫תן לי רגע להתארגן.‬
‫כלומר, באמת.‬
‫מה זה?‬
‫אתה יודע מה קורה לילדים‬ ‫ששואלים יותר מדי שאלות?‬
‫אתה רוצה לגלות?‬
‫אז, מספר סיפורים,‬
‫ניסית לברוח היום.‬
‫גם ליסמין הייתה נטייה מרדנית.‬
‫אבל אני סקרנית לגבי דבר אחד.‬
‫למה לשרוף את הסיפורים שלך?‬
‫מה זה?‬
‫תקרא. עכשיו.‬
‫"כשחברתו הכי טובה של טוד, ג'ני, מתה,‬ ‫ליבו התרסק לאלף חלקים."‬
‫לב מרוסק? אני כבר אוהבת את זה.‬
‫- מגרש המשחקים -‬
‫"כולם נמנעו ממגרש המשחקים פוסטר בלילה.‬
‫האגדה הייתה ידועה.‬ ‫בשעה שלפני הזריחה, ילדים מתים יוצאים ו…"‬
‫לא. סליחה, לא.‬
‫כולם יודעים שרוחות רודפות‬ ‫מקומות שקרובים אליהן,‬
‫לא מקומות ציבוריים.‬
‫את בטוחה?‬
‫אני בטוחה.‬
‫קדימה.‬
‫"טוד הולך למגרש המשחקים.‬ ‫הוא מגיע לשער.‬
‫וברגע שרגלו חוצה את הסף, ‬
‫ילדים…‬
‫צורחים, משחקים.‬
‫פתאום, ילד צץ מתוך המגלשה.‬
‫הוא בן עשר בערך,‬ ‫לבוש כמו איש עיתונים משנות ה-20.‬
‫חצוף. לפחות תגיד שלום.‬
‫שלום.‬
‫כלומר, היי.‬
‫אני מחפש את חברתי, ג'ני.‬ ‫-אמר, בזמן שחיפש במגרש המשחקים זכר אליה.‬
‫כדי למצוא אותה, תצטרך לשחק.‬
‫איש העיתונים שורק,‬ ‫ושישה ילדים מתים מקיפים את טוד.‬
‫העור שלהם לבן כסיד.‬
‫בגדיהם מלפני עשרות שנים.‬
‫הם מנדנדים את טוד גבוה…" ‬
‫טיפשי.‬
‫כולם יודעים שלרוחות אין באמת ידיים,‬
‫אז הן לא יכולות לנדנד אותו.‬
‫חובבן.‬
‫מגרש המשחקים הוא מישור בין-ממדי.‬
‫שילוב עולם הרוחות והעולם האמיתי.‬
‫אז אתה פיזיקאי קוונטי עכשיו?‬
‫שיהיה. תמשיך.‬
‫"ואז הילדים צוחקים,‬
‫ומושכים את טוד לקרוסלה חלודה.‬
‫הם מסובבים אותו עוד ועוד, מהר יותר ויותר,‬
‫וזה מסחרר את טוד.‬
‫ואז הרוחות דוחפות אותו לנדנדה.‬
‫הוא מחזיק חזק.‬
‫פתאום טוד מבין מה הם זוממים.‬
‫כל ילד שיימצא במגרש המשחקים‬ ‫כשהשמש זורחת,‬
‫ייגזר עליו להישאר שם לנצח.‬
‫הוא נע לעבר השער, נואש לצאת החוצה,‬
‫אבל יש לו סחרחורת, והוא מועד.‬
‫השמש כמעט זורחת. כמעט נגמר לו הזמן.‬
‫כל ילדי הרפאים צופים במתח.‬
‫טוד לא יצליח.‬
‫לפתע מישהו תופס אותו‬ ‫ודוחף אותו ליציאה.‬
‫זאת ג'ני!‬
‫'ג'ני, רציתי לראות אותך.'‬
‫'תסתלק מכאן', אמרה.‬
‫לא עוצרת לאיחוד משמח.‬
‫לראות את חברתו שוב מכאיב לטוד.‬
‫אני מתגעגע, אני לא רוצה להרפות.‬
‫אבל במוות,‬ ‫ג'ני גילתה משהו שטוד עומד ללמוד.‬
‫חברים לא מרפים, טוד.‬
‫כי חברים לא שוכחים.‬
‫תמיד אהיה איתך,‬
‫כאן.‬
‫סוף טוב?‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫בלי סוף טוב, טיפש.‬
‫ג'ני מתה.‬ ‫היא לכודה במגרש המשחקים לנצח.‬
‫זה לא שמח בשבילה.‬
‫ידי רפאים על גבו של טוד.‬
‫הוא מביט מאחוריו,‬
‫ונמשך למגרש המשחקים.‬
‫הוא צועק לעזרה, אבל אין טעם.‬
‫נשמת הרפאים שלו לכודה שם עד היום.‬
‫סוף טוב זה דבר מסוכן.‬
‫אל תשכח את זה.‬
‫לפחות אהבת את הסיפור? כלומר, עד הסוף?‬
‫סופרים, תמיד חסרי ביטחון.‬
‫אתה עדיין בחיים, נכון?‬
‫אני מופתעת ממך, מספר סיפורים.‬
‫האפלה היפה הזאת‬
‫רוקדת בתוך המוח שלך.‬
‫אתה צריך לחגוג את זה.‬
‫אבל אתה בורח מזה.‬
‫למה?‬
‫אני רק…‬
‫רוצה להיות כמו כולם.‬
‫כתבת את כל זה היום?‬
‫היה לי קשה לכתוב היום.‬
‫מה?‬
‫פשוט קשה להתרכז כשמישהו בוהה בי כל היום.‬
‫אמרתי לך, תראי לו את הספרייה ואז תצאי.‬
‫רגע!‬
‫לא היא.‬
‫הפרעת לו.‬
‫חשוב מאוד שהוא יכתוב.‬
‫את יודעת כמה זה חשוב.‬
‫רגע!‬
‫זו גם לא הייתה אשמתה.‬
‫אם זו לא הייתה אשמתה של יסמין,‬ ‫ולא של לנור,‬
‫אז מי אשם בזה?‬
‫אני. אני אכתוב מהר יותר.‬
‫לנור לא תטריד אותך שוב.‬
‫אין יותר תירוצים.‬
‫את בסדר?‬
‫תניח לי.‬
‫יסמין, אני מצטער.‬
‫לא ניסיתי להכניס אותך לצרות.‬
‫יסמין, אני מצטער.‬
‫לא ידעתי על ה"בלי סוף טוב".‬
‫טוד לא היה צריך לחזור בשביל ג'ני.‬
‫הוא היה טיפש.‬ ‫-לא נכון.‬
‫הוא היה חבר שלה, וככה חברים נוהגים.‬
‫אולי באגדות.‬
‫אבל כאן? היא צודקת.‬
‫סוף טוב לא קיים.‬
‫מה?‬
‫מה זה?‬
‫המקום הזה מבאס.‬
‫היא רוצה סיפורים?‬ ‫בסדר. אתן לה כמה סיפורים.‬
‫כן! כן, שולחן רדוף רוחות.‬
‫רדוף על ידי מישהו שמת בעבודה עליו.‬
‫לא, זה טיפשי. הן יחשבו שזה טיפשי.‬
‫כמה זמן אתה כאן?‬
‫נראה שזמן מה.‬
‫איך תפסו אותך?‬
‫הם נתנו לי פאי ו"ילדים אבודים".‬
‫לפני שנים רבות,‬
‫אלכס בהה בתקרה.‬
‫ואז התקרה נפלה עליו‬
‫וגאלה אותו מייסוריו.‬
‫הסוף.‬
‫מה יש למעלה?‬
‫זה הספר הכי עתיק כאן.‬
‫הדבר הזה בטוח בן אלף שנה.‬
‫"קינדר אונד האוסמרכן".‬
‫"עוץ לי-גוץ לי".‬
‫"היפהפייה הנרדמת"?‬
‫"עמי ותמי".‬
‫זה עט כדורי?‬
‫וואו, "פרנקנשטיין".‬
‫אלוהים.‬
‫זו כתיבה.‬
‫"אם לא אצליח לצאת מפה,‬ ‫אני צריכה שמישהו ידע מה קרה,‬
‫אפילו אם רק הדמויות בספרים האלה.‬
‫ראיתי חד קרן.‬
‫אנשים אמרו שהם לא קיימים,‬ ‫אבל הוא הופיע.‬
‫הלכתי אחריו לדירה הזאת,‬ ‫ועכשיו אני לכודה על ידי מכשפה.‬
‫היא רעה ומפחידה."‬
‫"אני רק צריכה לעשות כדברי המכשפה‬
‫עד שאימא ואבא ימצאו אותי.‬
‫יש פה עוד ילדים. רובם נחמדים.‬
‫אני פוחדת, אבל לפחות אני לא לבד."‬
‫ארוחת הערב בעוד שעה.‬ ‫-היי, יסמין,‬
‫את אוהבת חדי קרן?‬
‫כן, כי זה כל כך אני.‬
‫חשבתי שאולי ככה היא לכדה אותך.‬
‫כלומר, נטשה.‬
‫את צודקת. זה לא ענייני.‬
‫ובטוח לא פיתו אותך פנימה‬ ‫על ידי סרט מטופש ופאי.‬
‫פאי דלעת מטופש.‬
‫בסדר.‬
‫זה היה דורו וואט.‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫עוף, בצל מקורמל בחמאה מתובלת, פפריקה, ‬
‫שום, ג'ינג'ר, תבלין ברבר.‬
‫ה"אייט" שלי.‬
‫סבתי ואני הכנו את זה לפני מותה.‬
‫גם גידלנו את כל העשבים והירקות.‬
‫בכל אופן, הרחתי דורו וואט,‬
‫וכל כך רציתי לראות את ה"אייט" שלי שוב.‬
‫אבל זו לא הייתה היא.‬
‫זו הייתה מכשפה.‬
‫מכשפה רעה ומרושעת.‬
‫איך זה בתור סוף טוב?‬
‫"עם הניבים הגיע הרעב,‬
‫וקייטי גילתה שהתחושה שלה נכונה.‬
‫אצל ערפד, לדם יש טעם של ממתק."‬
‫כולם יודעים שלוקח יומיים לגדל ניבים מלאים.‬
‫אתה טיפש.‬
‫הינה, לנור, מנחת פיוס.‬
‫סיפור.‬
‫בטח יש עוד כתיבה מילדת חד-הקרן.‬
‫"…אבל מאוחר מדי. רכבת ההרים צוללת במדרון.‬
‫הפלדה נוקשת, המתכת חורקת,‬
‫בני אנוש צורחים,‬
‫וכלבו של מלאך המוות צוחק בפני הטבח."‬
‫למלאך המוות אין חיית מחמד.‬
‫נכון, לנור?‬
‫זה ייקח נצח!‬
‫"הם ראו את עקבות בנם בשלג,‬ ‫מובילים אל היער.‬
‫ואז הם ראו זוג עקבות קטנות יותר,‬
‫בגודל של דובי,‬
‫והם לא ראו שוב את בנם היקר."‬
‫דובונים אחוזי דיבוק? באמת?‬
‫זה הרס לי את הסיפור.‬
‫כל סיפור טוב רומז לאמת.‬
‫ככל שיש יותר אמת, כך הסיפור עוצמתי יותר.‬
‫מעתה והלאה, תדייק בעובדות.‬
‫יש!‬
‫"אני לא יודעת כמה זמן אני כאן.‬
‫עדיין יש לי את השרשרת שהוריי נתנו לי.‬
‫הייתי נוגעת בה כדי לזכור אותם,‬
‫אבל הפסקתי.‬
‫זה גרם לי לבכות.‬
‫נמאס לי לבכות."‬
‫"יש לי מה שנדרש כדי לברוח הלילה.‬ ‫סוף סוף אראה שוב את אימא ואבא.‬
‫הם בכלל יכירו אותי?‬
‫אנשים ישכחו את ילדיהם?"‬
‫לברוח?‬ ‫-אלכס?‬
‫אלוהים!‬
‫לא זרקת עליי עכשיו ספר!‬
‫לא. פשוט הפתעת אותי. הוא נפל לי.‬
‫רגע, אני יורד.‬
‫היי, יסמין, חכי שתראי מה מצאתי.‬
‫היי, מה קרה?‬
‫זו משתלת הלילה של נטשה.‬
‫משתלה לילית?‬
‫כן. אור השמש מזיק לצמחים קסומים.‬
‫בוא.‬
‫בשביל מה כל זה?‬
‫בעיקר מרכיבים, לשיקויים של נטשה.‬
‫אל תיגע בשום דבר.‬
‫מה זה?‬
‫משי שדים.‬
‫מספיק עם השאלות. תעזור לי.‬
‫השקיתי את הגפן בדם של עכברוש‬ ‫במקום בדם של עטלף,‬
‫וגדלות עליו ביצי שרדר.‬
‫אם אחד מהם יבקע, הוא יהרוס את המשתלה,‬ ‫ונטשה תהרוג אותי.‬
‫אני מטפלת בזה, לנור.‬
‫בסדר.‬
‫תניח את זה בעדינות על הקרקע.‬
‫אל תלחץ על זה.‬
‫תיזהר.‬
‫טוב, מה עכשיו?‬
‫תדרוך על זה, הכי חזק שאתה יכול.‬
‫יופי.‬
‫מאיפה מגיע הערפל הכחול? את יוצרת אותו?‬
‫נראה לך שהוא משאיר את נטשה צעירה?‬
‫זה לא ענייננו.‬
‫כלומר, היא ממש יפה, אבל ספריה עתיקים‬
‫והדירה בעיצוב של סבתא.‬
‫לא!‬
‫הייתי בטוח שזה…‬
‫תפסת אותו?‬
‫הוא בורח!‬
‫לא!‬
‫הוא חותך את ביצי השרדר! דרוך עליהם!‬
‫מצטער.‬
‫אלה כל ביצי השרדר.‬
‫הינה הוא. אל תיתן לו לברוח!‬
‫אלכס, תיזהר!‬
‫תודה, יס.‬
‫כלומר, יסמין.‬
‫רגע, איפה הוא?‬
‫צריך למצוא ולהרוג אותו לפני שיהרוס הכול.‬
‫טוב, זה פשוט נהדר!‬
‫תורידי אותו!‬
‫אלוהים!‬
‫אני בסדר.‬
‫הוא נעלם.‬
‫אני לא יודעת איפה הוא.‬
‫קדימה!‬
‫-חכי.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫בואי נצא מכאן.‬
‫טיפשים חסרי תועלת.‬
‫התנהגתם לא יפה בגינה שלי.‬
‫זה יפגע בכם הרבה יותר מכפי שזה פוגע בי.‬
‫בבקשה, אני יכולה להסביר.‬
‫והייתי נותנת לך,‬
‫אם היה לי אכפת.‬
‫תשאירו את העיניים פקוחות.‬
‫לא הייתי רוצה להתחיל מחדש.‬
‫את לא יכולה לעשות שום דבר כמו שצריך?‬ ‫אמרתי לך לפקוח עיניים!‬
‫זו הייתה אשמתי!‬
‫התחננתי ללכת למשתלה.‬
‫חשבתי שהצמחים המפחידים‬ ‫יעזרו לי לכתוב משהו מגניב.‬
‫היא השביעה אותי לא לגעת בכלום,‬ ‫אבל נגעתי.‬
‫אל תפגעי בה, בבקשה.‬
‫זה אמיץ מאוד מצדך, מספר סיפורים.‬
‫לשקר לי ישר בפנים.‬
‫כמעט הרגתי אותך.‬
‫מזלך שהייתי צריכה שתנקי את הבלגן.‬
‫אין יותר הזדמנויות.‬
‫יס, את בסדר?‬
‫תראה,‬
‫אני מצטער שעירבתי אותך.‬
‫מעתה והלאה, תעזור לעצמך, אני אעזור לעצמי.‬
‫יס, אנחנו יכולים לצאת מפה, ביחד.‬
‫זה לא יס…‬
‫זה יסמין.‬
‫שרדר!‬
‫תפסתי אותך!‬
‫הינה. בסדר.‬
‫אחת,‬
‫שתיים,‬
‫שלוש!‬
‫רד ממני! רד!‬
‫לא!‬
‫סיפורי הלילה שלי.‬
‫תיזהרי.‬
‫לנור כאן איפשהו.‬
‫כואב לה.‬ ‫-אתה נראה נורא.‬
‫היית פה כל הלילה?‬ ‫-כן, כל הלילה.‬
‫הכנתי את זה.‬ ‫זה יעזור עם השריטות והחתכים.‬
‫הכנת את זה בשבילי?‬
‫כן, זו המרקחת שלי.‬
‫אלוורה מצמח הארפי ומגפן שיער-גופה.‬
‫זה טוב. ממש טוב.‬
‫תודה.‬
‫לנור?‬
‫בואי הנה.‬
‫תראי מה יס הכינה לנו.‬
‫זה לא בשבילה.‬
‫הינה, זה טוב יותר.‬
‫זה בסדר. הינה.‬
‫לא…‬
‫אני בצרות.‬
‫אין לי סיפורים.‬
‫מה זאת אומרת אין לך?‬ ‫אמרת שיש לך מלא.‬
‫כן, אבל שרדר נכנס לחדר שלי.‬
‫והרגתי אותו,‬ ‫אבל הוא הרס את כל סיפורי הלילה שלי,‬
‫חוץ מהספר הזה.‬
‫קראתי לנטשה מסיפורי הלילה האלה.‬
‫אין לי כלום עכשיו.‬ ‫אני חייב לברוח. אין לי ברירה!‬
‫יש שתי דרכים החוצה.‬ ‫הדלת הקדמית שממנה נכנסת והאחורית!‬
‫הדלת האחורית מובילה החוצה!‬
‫ראיתי את נטשה עוברת שם.‬
‫אבל רק לנטשה יש את המפתחות לדלת.‬
‫תתגבר על קשקוש הבריחה, ותכתוב משהו.‬
‫ניסיתי!‬ ‫-תתאמץ יותר!‬
‫אני לא יכול לכתוב!‬
‫תראי, נטשה תגלה הערב.‬
‫אהיה חסר תועלת והיא תהרוג אותי.‬ ‫-היא לא.‬
‫היינו ארבעה.‬
‫אילאי, הואן הקטן, קלייר‬
‫ואני.‬
‫הואן היה צעיר מדי,‬ ‫אבל כל השאר קראו לנטשה לפי התור.‬
‫אחרי כן, הצטופפנו יחד בלילה‬
‫וחלמנו על בריחה.‬
‫את אומרת שאלה…‬
‫אתמול כמעט הצטרפתי אליהם.‬
‫יום אחד, כיור המטבח נסתם.‬
‫הקסם של נטשה לא הצליח לתקן את זה.‬
‫זה מפני שחסמתי את הצינור בעצמי‬ ‫עם אזוב סטארסטל.‬
‫הטחב מתנגד לקסם.‬
‫רציתי לגרום לנטשה להתקשר לשרברב.‬
‫הדבקתי לו פתק מתחת לכיור,‬
‫התחננתי שיזעיק עזרה.‬
‫אבל…‬
‫הוא מעולם לא בא.‬
‫נטשה מצאה את הפתק, נכון?‬
‫קלייר בילתה את רגעיה האחרונים‬ ‫בשכנוע נטשה שזו היא…‬
‫לא אני.‬
‫קלייר שיקרה כדי להציל אותי.‬
‫כמו… שאתה עשית.‬
‫כי ככה חברים נוהגים.‬
‫אהבתי לכתוב סיפורים מפחידים,‬
‫אבל אז החלטתי להפסיק.‬
‫ועכשיו כשאני צריך לכתוב,‬
‫אין לי רעיונות יותר.‬
‫הואן ענד שעון?‬
‫כן. מפלסטיק גדול וכחול. למה?‬
‫וקלייר, את העגילים האלה?‬
‫הם היו של דודתה.‬
‫למה?‬
‫יש דרך יציאה מהמקום הזה.‬
‫""יש לי מה שנדרש כדי לברוח הלילה."‬ ‫-"לברוח".‬
‫"סוף סוף אראה שוב את אימא ואבא.‬
‫מעניין אם הם יזכרו אותי.‬
‫אנשים ישכחו את ילדיהם?"‬
‫"ילדת חד-הקרן" לא הורידה את זה,‬ ‫ואף אחד מהילדים בארון לא עונד את זה.‬
‫אתה צודק. ואם היא לא בארון, אז…‬
‫היא הצליחה.‬
‫היא ברחה. חיברתי יחד את ההערות שלה.‬
‫יש פה ושם חלקים.‬
‫היא החביאה אותם בספרים,‬ ‫כדי שאם נטשה תגלה…‬
‫היא לא תדע מה התוכנית במלואה.‬
‫טוב, מה התוכנית שלך?‬
‫התוכנית שלך גרועה.‬
‫לא נמצא את זה היום.‬ ‫תכתוב סיפור לערב.‬
‫כאילו עכשיו.‬
‫מה נעשה?‬
‫ייקח אלף שנים לחפש בכל הספרים האלה.‬
‫אלף שנים.‬
‫הספר בן אלף השנים.‬
‫סימני העט בספר הישן!‬
‫קדימה. בבקשה תהיה כאן.‬
‫זה "עמי ותמי" המקורי?‬
‫אגדות האחים גרים.‬
‫זה לגמרי לא מציאותי.‬
‫אף אחד לא יאכל ממתקים מבית מוזר.‬
‫צדקתי! עוד כתיבה!‬ ‫-זה מתכון לשיקוי שינה.‬
‫"זה מריח נורא.‬
‫אצטרך להסתיר את הסירחון‬ ‫כדי שהיא תשתה אותו.‬
‫אני קרובה.‬ ‫ארדים אותה ואגנוב את המפתחות.‬
‫הלוואי שהיה לי קסם.‬
‫הייתי הופכת אותה לקרפדה או לחילזון וצוחקת.‬
‫ואז הייתי הופכת אותה לנדל‬ ‫ותולשת את רגליה.‬
‫את כל מאה הרגליים,‬
‫אחת, אחת."‬
‫אמשיך לחפש. אתה חייב לכתוב סיפור.‬
‫לא חושב שאני יכול.‬
‫אתה היחיד שיכול.‬ ‫אתה צריך להרוויח לנו עוד זמן.‬
‫את לא חושבת שאני מוזר…‬
‫שאני…‬
‫אוהב לכתוב סיפורים מפחידים?‬
‫מוזר?‬
‫מי קרא לך ככה?‬
‫טוב, הם צודקים, אתה מוזר.‬
‫כלומר, תראה אותך.‬
‫אבל הדבר שהופך אותך למוזר‬ ‫הופך אותם לרגילים.‬
‫ואף אחד לא אוהב להיות רגיל.‬ ‫רגיל מבאס.‬
‫אז אנשים רגילים ינסו לקחת את זה ממך…‬
‫בכך שיקראו לך בשמות כמו…‬
‫טריי-הארד, או…‬
‫יצור?‬
‫כן, או יצור.‬
‫תודה, יסמין.‬
‫זה יס.‬
‫יש לך את המרכיבים?‬
‫כן. יש לי.‬
‫אבל היא צודקת, הסאקלוויד מסריח.‬
‫איך היא הסוותה את הריח?‬
‫היא בטח מצאה מרכיב אחר.‬
‫האדם היחיד שיודע הוא נטשה,‬ ‫אבל היא לעולם לא תספר לנו.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫אכתוב סיפור שיגרום לה לגלות‬ ‫מה המרכיב האחרון לשיקוי השינה.‬
‫אתה יודע מה יקרה אם היא תגלה, נכון?‬
‫אני יודע מה יקרה אם לא ננסה.‬ ‫-מה שם הסיפור?‬
‫- הבאינדוויד -‬
‫לא את זה.‬
‫אתה מרוצה ממנו.‬
‫אני לא אוהבת את זה.‬
‫אני רוצה סיפור שיגרום לך להתפתל.‬
‫הינה הסיפור שאני רוצה.‬
‫למה לשרוף את סיפורי הלילה שלך?‬
‫חשבת ששכחתי מזה?‬
‫אני…‬
‫הייתי… פשוט… הייתי…‬
‫אלוהים.‬
‫אני מצטערת. אני טיפשה.‬
‫כן, נכון.‬ ‫אני אומרת את זה כבר שנים.‬
‫עכשיו את מבינה.‬
‫איפה הייתי?‬
‫עמדת להגיד לי לקרוא.‬
‫כן. אז למה אתה מחכה?‬
‫קדימה.‬
‫"במשך דורות, המכשף המרושע של קוונטל‬
‫שלח ילדים לחצוב תכשיטים מפי המפלצת הגדולה.‬
‫- הבאינדוויד -‬
‫"לפני אלף שנים, המכשף המרושע‬ ‫יכול היה להרוג את החיה המגעילה,‬
‫אבל במקום זאת‬ ‫הוא השתמש בשיקוי עוצמתי כדי לעלף אותה,‬
‫ולהתעשר."‬
‫"מגעילה". מילה טובה.‬
‫"בכל בוקר, המכשף שפך את שיקויו‬
‫לאוזנה החמישית של המפלצת,‬
‫והחיה נותרה מחוסרת הכרה.‬
‫המתכון היה עתיק יומין.‬
‫עצמות עכברוש ממוססות, סחלב אלמנה מיובש,‬
‫אבקת שריונות חיפושית.‬
‫אבל עם זאת, המרכיב החשוב ביותר,‬
‫היה באינדוויד.‬
‫באינדוויד היה הדבר היחיד‬ ‫שהסווה את סירחון השיקוי החזק.‬
‫בלעדיו, הריח המעופש‬ ‫יעורר את המפלצת הגדולה.‬
‫אבל יום אחד,‬ ‫המכשף הלך לקצור עוד באינדוויד,‬
‫והוא גילה שכל השדה נבל ומת.‬
‫השיקוי הסריח יותר מתמיד.‬
‫הרקיב. הצחין. הבאיש…‬
‫כן. מובן. זה מסריח.‬
‫המכשף יצטרך להרוג את המפלצת הגדולה‬ ‫אחת ולתמיד.‬
‫הוא הניף באי רצון את מטהו האדיר‬ ‫כדי להרוג את החיה,‬
‫אבל בת איכרים באה אליו‬ ‫והבטיחה פתרון לבעייתו.‬
‫אני מכירה תחליף לבאינדוויד.‬ ‫קציר התכשיטים יכול להימשך.‬
‫טיפשה. את לא יודעת דבר על קסם אמיתי.‬
‫אני אוכיח את זה.‬ ‫ואני רוצה שק תכשיטים בתמורה.‬
‫אם זה יעבוד, תקבלי שני שקים.‬
‫אם לא, תיתני לי את חייך.‬
‫בת האיכרים צעדה קדימה,‬
‫ושפכה נוזל אפל ומסתורי לתוך הכד.‬
‫המכשף המרושע רחרח את השיקוי.‬
‫הריח נעלם!‬
‫המכשף לא האמין.‬
‫הוא הריח כמו חינניות, ורדים,‬ ‫לילך בבוקר אביבי…‬
‫המכשף המרושע שפך את השיקוי‬ ‫לתוך אוזנה של המפלצת וחיכה.‬
‫החיה שחררה נהמה ארוכה,‬
‫ואז דממה שוב.‬
‫יש!‬
‫אבל בת האיכרים ‬ ‫הוציאה מהשיקוי לא רק את ריחו.‬
‫היא גם מחקה את כל הקסם שלו.‬
‫שיקוי המכשף נעשה חסר תועלת.‬
‫בת האיכרים הנהנה למשהו מאחוריו.‬
‫עיניה של המפלצת הגדולה היו פקוחות.‬
‫המכשף צווח.‬
‫בת האיכרים צפתה בכול בחיוך.‬
‫המכשף המרושע‬ ‫שלח את אחיה התינוק למערה הזאת‬
‫והוא לא חזר.‬
‫את בת האיכרים לא עניינו תכשיטים.‬ ‫היא קיבלה את מבוקשה. נקמה.‬
‫אז היא הלכה משם כששיניה החדות של המפלצת‬
‫סגרו על המכשף הצווח,‬
‫השתיקו אותו לנצח.‬
‫כשבת האיכרים חשבה ‬ ‫שהצליחה לחמוק מכל זה,‬
‫צל שחור הגיח מעליה.‬
‫כף רגלה הענקית של המפלצת‬ ‫הייתה מעליה.‬
‫טראח.‬
‫הסוף.‬
‫ולא סוף שמח."‬
‫באינדוויד?‬
‫כן, אני ויסמין חקרנו במשך שעות.‬
‫אני יודע שחשוב שהפרטים יהיו נכונים…‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫לא.‬
‫אני…‬
‫המצאתי את מרכיבי השיקוי,‬
‫אבל הייתי בטוחה שהבאינדוויד מסווה ריחות.‬
‫באמת חשבתי שהצלחנו.‬ ‫-טוב, הינה הטעות שלך.‬
‫עבדת איתה.‬
‫באינדוויד מונע מנוזלים להיפרד.‬
‫כולם יודעים שסינארוט מסווה ריחות,‬
‫לא באינדוויד.‬
‫סינארוט, כמובן.‬
‫האם זה סינארוט עם ס' או ש'?‬
‫בסדר.‬
‫בואו נעשה דברים מדעיים.‬
‫הלילה יוצאים מכאן.‬
‫לילה טוב, נטשה.‬
‫אלוהים. מה קורה?‬
‫זה הופך לירוק.‬ ‫אני לא יכול להביא את זה לשם.‬
‫זו תגובה כלשהי?‬
‫אולי חומציות הלימונדה…‬ ‫-השירות כאן נורא.‬
‫אין לי סיפור.‬
‫שמנו שתי טיפות בכוס.‬ ‫בוא נשים שתיים בקנקן.‬
‫זה ירדים אותה?‬
‫איפה הלימונדה שלי?‬
‫מגיעה!‬
‫מה? שמתי את זה כאן.‬
‫איפה זה?‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫איפה השיקוי? זה חייב לקרות.‬
‫היא יודעת.‬
‫טוב…‬
‫טוב, זה…‬
‫זה…‬
‫בואי נראה.‬
‫טוב…‬
‫היום, מספר סיפורים.‬
‫כן. זה… זה כאן איפשהו.‬
‫קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫אני צריך למצוא אותו.‬ ‫-קרא!‬
‫הינה הוא.‬
‫אז הוא נקרא "שעון הקוקיה".‬
‫- שעון הקוקיה -‬
‫כשהוריו של סקוט קנו את שעון הקוקיה‬ ‫במכירה פומבית,‬
‫הוא חשב שזו סתם עוד חתיכת זבל מיושנת.‬
‫אבל היה משהו מוזר בשעון.‬
‫בכל שעה עגולה,‬
‫הקוקיה הקטנה הייתה צצה,‬
‫וסטיב התחיל לשים לב…‬
‫מי זה סטיב?‬
‫חשבתי שאמרת שקוראים לו סקוט.‬
‫סליחה. נכון, טעות הקלדה.‬
‫אז סקוט שם לב שהקוקיה‬
‫נראתה קצת שונה בכל פעם שהיא הופיעה.‬
‫כאילו, העיניים שלה…‬
‫מה זה?‬
‫איפה כל הסיפורים שלך?‬
‫אלה שאתה אמור לכתוב בכל יום?‬
‫מצטער.‬ ‫-איפה הסיפורים החדשים שלך?‬
‫השרדר, הוא נכנס לתיק הגב שלי.‬
‫השרדר אכל את שיעורי הבית שלך?‬
‫זה נכון. הוא ברח ממשתלת הלילה.‬
‫שקט, ילדה.‬
‫עשית לי צרות‬
‫מהרגע שהגעת.‬
‫אכין לך מרשם. אני…‬
‫בבקשה. את בקושי יכולה לפעול על פי מרשם.‬
‫הוא כותב לך! את צריכה אותו!‬ ‫-אכתוב לך את הסיפור הכי טוב!‬
‫בואו נודה…‬
‫זה היה צריך לקרות מזמן.‬
‫בבקשה, לא!‬
‫מה?‬
‫אל תיגעי בה. אל תיגעי.‬ ‫-בסדר.‬
‫לנור.‬
‫את בסדר?‬
‫מה קורה?‬
‫אוי, לא. מה קרה לך?‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫מסכנה קטנה. מה קרה לך?‬
‫לנור שמה את השיקוי בבקבוק הערפל.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫היא בטח קיבלה מנה של שיקוי השינה.‬
‫היא אסירה,‬
‫ממש כמונו.‬
‫תודה, לנור.‬ ‫-אלכס, עשינו את זה.‬
‫ניצחנו אותה.‬
‫ככה פועלים לפי מרשם.‬
‫רגע, לאן לדעתך זה מוביל?‬
‫הביתה.‬
‫לא חשבתי שאראה שוב עצים.‬
‫תראי.‬
‫לעולם לא אוכל שוב חמאת בוטנים!‬
‫תשכחי מפאי דלעת בשבילי!‬
‫אוכל ראשון כשאחזור? מילקשייק וניל!‬
‫רגע, אלכס.‬
‫חכה. רק רגע.‬
‫זה זחל אלמנה.‬
‫זו חבצלת שקועה.‬
‫למה זה כאן?‬
‫לא. אלכס!‬
‫אלכס!‬
‫הדלת לא הייתה הדרך החוצה.‬
‫אנחנו עדיין בדירה.‬
‫חד קרן מרושע!‬
‫תברחי!‬
‫אלכס, הוא מתקרב.‬
‫הוא מהיר מדי!‬
‫אלוהים!‬
‫מה קרה עכשיו?‬ ‫-אולי משהו הבהיל אותו?‬
‫אלכס?‬
‫"כל סיפור טוב רומז לאמת."‬
‫אלוהים.‬
‫"עמי ותמי" היה אמיתי.‬
‫יס?‬
‫אנחנו ב"עמי…"‬ ‫-זה מריח טוב כל כך.‬
‫יס?‬
‫כל כך רעבה.‬
‫יס!‬
‫לא כדאי שנהיה כאן, יס.‬
‫יס?‬
‫שלום?‬
‫יס, מה קרה לך?‬
‫יס?‬
‫לנור?‬
‫יסמין?‬
‫שלום?‬
‫יסמין!‬
‫אני בסדר.‬
‫זה בטח בסדר.‬
‫טוב… היפהפייה הנרדמת התעוררה.‬
‫רגע, סיפור לא נכון.‬
‫אלכס!‬
‫אתן בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫הערפל, משם הוא מגיע.‬
‫את קוצרת אותו.‬
‫מי נמצא בתוך הארון הזה?‬
‫המכשפה המקורית…‬
‫שדרך אגב, אוכלת ילדים.‬
‫חשבנו שאת המכשפה המקורית,‬ ‫ושהערפל הכחול השאיר אותך צעירה.‬
‫אני לא צריכה את הערפל כדי להישאר צעירה.‬ ‫זה נותן לי את הקסם שלה.‬
‫מה?‬
‫איך?‬
‫הייתי בערך בגילך כשהיא תפסה אותי.‬
‫היו הרבה מאיתנו אז.‬
‫אבל לא היינו טיפשים.‬
‫ידענו לא להיקשר,‬
‫כי היא נהייתה רעבה.‬
‫היא אכלה אותם?‬
‫כן.‬
‫את כולם.‬
‫ואני… הייתי צריכה לנקות את התנור.‬
‫העמדתי פנים שאני מחבבת אותה.‬
‫העמדתי פנים שאני רוצה להיות כמוה.‬
‫הפכתי לאהובה עליה.‬
‫אבל כשהייתי לבד, תכננתי את הבריחה שלי.‬
‫גרמתי לה לבטוח בי.‬
‫ואז, שיקוי שינה,‬
‫ואני אהיה חופשייה.‬
‫רצתי ישר הביתה,‬
‫אבל ההורים שלי נעלמו.‬
‫הם עזבו אותך.‬
‫לא היה לי לאן ללכת,‬
‫אז חזרתי הנה.‬
‫למי אכפת מהם?‬
‫היית בדיוק כמונו.‬
‫רגע.‬
‫שיקוי השינה…‬
‫את ילדת חד הקרן.‬
‫קראת את היומנים שלי.‬
‫פגשת את חיית המחמד שלי?‬
‫חד הקרן?‬
‫זו חיית המחמד שלך?‬
‫יצרתי אותו.‬
‫אני יוצרת הרבה דברים עכשיו.‬
‫אז היא זו שמטלטלת את הדירה?‬
‫אם היא לא תקבל סיפור, כולנו נמות.‬
‫סיפורים מרדימים אותה.‬
‫סיפורים של פחד וסבל ומוות‬ ‫הם כמו שירי ערש מתוקים.‬
‫תספר אחד.‬
‫אין לי סיפור.‬
‫יש לך.‬
‫ספר לנו מדוע רצית להשמיד‬ ‫את סיפורי הלילה שלך.‬
‫אבל… זה לא מפחיד…‬
‫זה היה עבורך.‬
‫כל הכאב והפחד‬
‫והעצב‬
‫שנמנעת מהם כל הזמן הזה.‬
‫תספר!‬
‫עכשיו, אלכס!‬
‫נראה לך שאני מכשפה רעה?‬
‫חכה שהיא תתעורר ותראה אותך.‬
‫כל כך צעיר, כל כך מעוגל, כל כך עסיסי…‬
‫בסדר!‬
‫- מסיבת יום ההולדת -‬
‫היה פעם ילד שאהב לכתוב סיפורים מפחידים.‬
‫בכל יום, בכל זמנו הפנוי,‬
‫הוא מצא דרכים חדשות להפחיד את חבריו לכיתה.‬
‫אבל הם פשוט לא הבינו‬ ‫את ההתלהבות שלו מדברים מפחידים.‬
‫מבחינתם, הוא היה פשוט… מוזר.‬
‫"מה לא בסדר איתך?" הם היו שואלים.‬
‫רבים מהם היו אכזריים,‬
‫קראו לו בשמות, כמו יצור.‬
‫חוץ מג'ושוע.‬
‫ג'וש היה חברו הטוב ביותר‬
‫מאז הגן.‬
‫אלכס מסיים את סיפורו המצמרר האחרון,‬ ‫והוא מתרגש לשתף אותו.‬
‫- הסוף‬ ‫…או שלא? -‬
‫היי, אתה תאהב אותו.‬
‫ג'וש?‬
‫היי, ג'וש.‬
‫אלכס תופס את ג'וש אחרי השיעור.‬
‫חכה. זה יום ההולדת שלי הערב.‬
‫הפכנו את הדירה לבית רדוף רוחות.‬
‫זה מדהים,‬ ‫ויש לי המון סיפורים חדשים מוכנים.‬
‫ג'וש מדבר בשקט,‬
‫לא רוצה שהאחרים ישמעו.‬
‫קודי עורך מסיבת גיימינג.‬
‫אבא שלו מביא משאית והכול.‬
‫אבל הערב זו המסיבה שלי,‬
‫אומר אלכס,‬
‫מבולבל ופגוע.‬
‫תקוותו של אלכס שוקעת. הוא נואש.‬
‫הוא אומר,‬
‫אתה החבר הכי טוב שלי.‬
‫ג'וש מנסה להיות עדין.‬
‫כן, נכון.‬
‫גם קודי חבר שלי עכשיו.‬
‫ואתה פשוט לא…‬
‫בחייך.‬
‫איך שאתה מתלבש, הדברים שאתה אוהב.‬
‫אתה כל הזמן רק מדבר‬ ‫על הסיפורים המפחידים שלך.‬
‫כולם חושבים שזה מוזר.‬
‫ואז קודי מפריע.‬
‫יו, ג'וש, אתה בא?‬
‫קדימה, ג'יי-מן.‬
‫בסדר, אלכס. נתראה אחר כך, בסדר?‬
‫הילד כתב סיפור חדש על בית רדוף רוחות.‬
‫הוא, אימו ואביו‬
‫הפכו את כל הדירה שלו לבית הזה.‬
‫אף אחד לא הגיע…‬
‫אפילו לא ג'וש.‬
‫הם גרמו לו לשנוא את הדבר שהוא הכי אהב.‬
‫והם גרמו לו לשנוא את עצמו.‬
‫- יום הולדת שמח -‬
‫האמת היא שהוא התבייש להיות מי שהוא,‬
‫אז הוא החליט לשרוף את סיפורי הלילה שלו.‬
‫הוא נשבע שלעולם לא יכתוב עוד סיפור.‬
‫הוא יכול להיות…‬
‫אדם חדש.‬
‫לא מוזר.‬
‫לא פריק.‬
‫הוא יכול להיות נורמלי,‬
‫כמו ג'וש וחבריו.‬
‫ואז הוא לא יהיה לבד.‬
‫הילד איבד את כל חבריו,‬
‫אז הוא החליט להרוס את החלק הזה בו‬
‫שיצר את סיפורי הלילה.‬
‫ואז מכשפה תפסה אותו.‬
‫היא אמרה שהיא אוהבת את סיפוריו.‬
‫המכשפה שיקרה.‬
‫אבל להיתפס על ידה‬
‫זה היה הדבר הכי טוב שקרה לי…‬
‫כי הכרתי חברים חדשים.‬
‫חברים שאוהבים אותי בגלל מי שאני,‬ ‫לא בגלל מי שהם רוצים שאהיה.‬
‫מה עשית? לא!‬
‫לא.‬
‫לא!‬ ‫-זה הסוף הטוב שלנו!‬
‫אין סוף טוב.‬
‫בואו נסתלק מכאן.‬
‫בסדר.‬
‫לא.‬
‫לא! לא, אידיוט!‬
‫מה עשיתם? ילדים טיפשים.‬
‫לא!‬
‫אלוהים.‬
‫את ערה.‬
‫סוף סוף.‬
‫ישנת כאן כל כך הרבה זמן,‬ ‫הממתקים מדביקים אותך.‬
‫את…‬
‫את עשית לי את זה.‬
‫חייתי בפחד ממך כל כך הרבה זמן,‬
‫אבל אני כבר לא הילדה הקטנה הזאת.‬
‫קרב מכשפות!‬
‫בואו נצא מכאן!‬ ‫-קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫פשוט זוזי!‬
‫זוזי!‬
‫קדימה!‬
‫הצילו!‬
‫אנחנו צריכים עזרה. תוציאו אותנו מכאן!‬
‫מכשפה תאכל אותנו!‬
‫הצילו!‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫אלכס, זוז. ראיתי את נטשה עושה את זה.‬
‫יס?‬
‫יסמין?‬
‫הצלחת.‬
‫אני בבית.‬
‫קדימה.‬
‫לנור!‬ ‫-חייבים לזוז.‬
‫אנו עדיין בבניין שלי. הדירה לא זזה.‬
‫יש לך תוכנית?‬ ‫-לא בדיוק תוכנית, רעיון.‬
‫שלום, ילדים.‬
‫אני כל כך רעבה.‬
‫זו המעלית הכי נוראית בעולם!‬
‫מה עכשיו?‬
‫אנחנו צריכים להגיע לחדר הדוודים.‬
‫אתה צוחק עליי.‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫לא! אלוהים!‬
‫לא. שחררי אותה. אותי את רוצה.‬
‫לא נכון.‬
‫אני רוצה את שניכם.‬
‫לא!‬
‫לא. אני מצטער.‬ ‫-לא!‬
‫לנור!‬
‫לא.‬
‫"סיפורים על פחד ומוות‬ ‫הם כמו שירי ערש בשבילה."‬
‫לא!‬
‫היא קראה את כולם.‬
‫לא!‬
‫היי, מכוערת.‬
‫את אוהבת סיפורים? יש לי סיפורים.‬
‫ג'ייסון לא ידע מה מוזר יותר.‬ ‫העובדה שאחותו מתה ‬
‫בכל יום שלישי ב-11:15,‬
‫או שתמיד חזרה לחיים כעבור 20 דקות.‬
‫עוד. תן לי עוד.‬
‫זקרי תמיד חשב שליצנים‬ ‫הם החלק המפחיד ביותר בקרקס.‬
‫הוא טעה.‬
‫מצאתי חבילה במרפסת שלי,‬
‫שמיועדת לאישה שעומדת מאחוריך.‬
‫מי? מי זו הייתה?‬
‫מי זו הייתה?‬
‫הסיפורים!‬ ‫-תדחפי אותה! תדחפי אותה פנימה!‬
‫תמשיכי לדחוף!‬
‫אל תיתני לה לצאת!‬
‫שתישאר סגורה!‬
‫תמשיכי לדחוף!‬
‫שתישאר סגורה!‬ ‫-שתישאר בפנים!‬
‫אלוהים.‬
‫בגלל זה הם קוראים לך מוזרה?‬
‫שתוק, יצור.‬
‫בסדר, גוש עור.‬
‫לא שכחנו אותך. בואי הנה.‬
‫בואו נלך הביתה.‬
‫אולי כדאי שנשתמש במדרגות.‬
‫- הסוף‬ ‫…או שלא? -‬
‫אימא? אבא?‬
‫אלכס.‬
‫אתה בבית.‬
‫אלוהים.‬
‫אלה החברות שלי, לנור ויסמין.‬
‫היי.‬ ‫-יס, בקיצור.‬
‫- הנעדרת מוושינגטון‬ ‫חוזרת להוריה אחרי 3 שנים -‬
‫אלוהים, הפחדת אותי.‬
‫היי, יצור.‬ ‫-היי, מוזרה.‬
‫ההורים הסיעו אותי להפתיע אותך.‬
‫מה זה? הסיפור השלישי שלך?‬ ‫-הרביעי.‬
‫אז אתה בהחלט יכול להשתמש בזה.‬
‫אלוהים, יס.‬
‫הפרחים הם פרויקט יריד המדע הבא שלי.‬
‫השפעת אור שחור על-סגול‬ ‫על אורגניזמים פוטוסינתטיים.‬
‫עדיין לא מאמינה בסוף טוב?‬ ‫-אני מתחילה להאמין.‬
‫תרגום כתוביות: הדס הורנשטיין‬