Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Mă îngrijorează.
‎Și pe mine. ‎Nu l-am mai văzut așa de supărat.
‎- Știu. ‎- E afectat.
‎Știi ce mi-a spus?
‎A spus că nu va mai scrie povești.
‎- Așa a zis? ‎- Da.
‎Ce jalnic!
‎Stupid!
‎O să ard prostiile astea!
‎FRAȚI DE SÂNGE
‎Mi-e frică să nu se simtă redus la tăcere
‎și să rămână cu sechele.
‎Săracul!
‎E un copil creativ, ‎dar are o obsesie cu poveștile de groază.
‎Înțeleg de ce l-ar considera ciudat.
‎Poate ar fi mai ușor ‎dacă ar fi mai normal.
‎Cred că am auzit ceva.
‎Alex?
‎Eu n-am auzit nimic.
‎SUBSOL
‎Totul va fi perfect, Lucy…
‎Vom fi o familie mare și fericită.
‎Băieții tăi…
‎și băieții mei.
‎Grozav! Familia veselă însetată de sânge.
‎Frați de sânge?
‎Tot te vreau, Lucy.
‎Nu m-am răzgândit.
‎- Nu te-am invitat de data asta, Max. ‎- Michael!
‎Michael!
‎- Nu te atinge de mama! ‎- Nu!
‎Nu, Sam!
‎Unde sunt?
‎Alo!
‎E cineva aici?
‎Sunt blocat!
‎Mamă!
‎Tată!
‎Alo!
‎Ajutor!
‎Cum te numești?
‎Alex.
‎Alex Mosher.
‎Alex.
‎Alex!
‎Te rog!
‎Bau!
‎Hai odată! Sunt o vrăjitoare ocupată.
‎- Te pricepi la ceva? ‎- Eu…
‎Le vezi?
‎Apartamentul i-a ademenit.
‎Asta face apartamentul.
‎Copiii aceia
‎nu mi-au fost de folos.
‎Înțelegi?
‎Să încercăm iar!
‎E ceva special la tine?
‎De ce să te las să trăiești?
‎Și ridică-te!
‎Apropie-te!
‎La revedere, Alex!
‎FORMA DIN OGLINDĂ
‎Scriu povești de groază.
‎Ai spus „povești de groază”?
‎Ce a fost asta?
‎Gata cu întrebările!
‎Cărțile mele de povești. În ele scriu.
‎Ce făceai cu ele la ora asta?
‎Voiam…
‎să le ard jos în camera cazanelor.
‎Să le arzi? Deci nu sunt bune.
‎- Nu. ‎- Adio, Alex!
‎Sunt bune. Sunt chiar bune.
‎Cărți de povești?
‎Să nu fie doar titlul înfricoșător!
‎Vreau o poveste în fiecare seară.
‎Povestea să fie bună ‎și să fie înfricoșătoare,
‎altfel nu mai apuci să faci altceva!
‎Hei!
‎E o pisicuță!
‎Bestiuță obraznică!
‎Cum ai intrat aici?
‎Ce e locul ăsta?
‎Unde e televizorul?
‎Unde a dispărut ușa din față?
‎Doamne!
‎M-ai speriat.
‎Ce?
‎- Ești copil. ‎- Iar tu, geniu.
‎Eu sunt Alex. Tu?
‎Ești vorbăreț. Super!
‎Eu sunt Yasmin.
‎Și tu ești prizonieră?
‎Nu, sunt în vacanță.
‎Aici ai mâncare.
‎Sper că-ți place untul de arahide. ‎Mie îmi plăcea.
‎În dulapurile asta nu ai voie.
‎Să nu crezi că Natacha ‎nu-și va da seama!
‎Lenore îi spune totul.
‎Ieși, slăbătură malefică!
‎Asta e pisica invizibilă?
‎Mai degrabă bestia-spion a Natachei.
‎Iar Natacha e…
‎Ține pasul! Natacha e vrăjitoarea.
‎Lenore e chestia cu riduri și fără blană, ‎care se ține după tine și apare din senin.
‎M-a pârât pentru niște tăieței.
‎O urăsc!
‎Nu sta! Ajută-mă să curăț ‎până vine Natacha!
‎Unde e Natacha?
‎Nu știu unde merge sau ce face,
‎dar se duce oriunde vrea.
‎Apartamentul ăsta e pașaportul suprem.
‎Haide! Avem treabă. Îți arăt eu.
‎Pașaport suprem?
‎Apartamentul călătorește ‎în toată lumea, ademenind copii.
‎Sunt din New York. Brooklyn.
‎Locuiesc în Washington. Washington, DC.
‎Sau locuiam. Înainte.
‎Om mai fi în Brooklyn?
‎Apartamentul se mișcă?
‎Când vrea carne proaspătă.
‎Nu la propriu. Doamne!
‎Nu scriai povești de groază?
‎Nu mai scriu.
‎Iată!
‎Ce tare e!
‎Cum…
‎Adică…
‎Nu se poate!
‎Alo!
‎Cum e posibil?
‎Apartamentul face două lucruri.
‎Momește fraieri ca noi
‎și are loc…
‎Cât de tare e!
‎…ei bine, pentru orice.
‎Clasa goală și alte povești de groază.
‎Coșmaruri cu ochii deschiși.
‎Povestiri șoptite.
‎Îi plac poveștile.
‎Parcă ziceai că nu te pasionează asta.
‎- Așa e. Pe prietenul meu, da. ‎- Serios?
‎Lui i-ar plăcea toate astea.
‎Dar mie? Nu.
‎- E jalnic. ‎- Da, așa pare.
‎Bine. Da. Mă pune să-i citesc
‎o poveste de groază seara,
‎dar spune că a citit tot de aici.
‎Tot?
‎Bine că ești povestitor.
‎Are nevoie de tine. La treabă!
‎Ai auzit, ‎vrea o poveste de groază diseară.
‎Scrie zilnic cât mai multe!
‎- Nu scriu… ‎- Lasă vrăjeala!
‎Te-am auzit aseară vorbind ‎despre cartea de povești.
‎Chestiile alea…
‎Am depășit faza.
‎Treci peste faza cu depășitul ‎și apucă-te de scris, de nu…
‎Mă omoară. Știu.
‎O să ai noroc dacă te omoară.
‎Asta e viața ta acum.
‎Uită de familie, de prieteni!
‎Concentrează-te să-i fii util Natachei!
‎Vrei să trăiești?
‎Scrie povești de groază!
‎Nu o să scriu nimic,
‎fiindcă ies de aici!
‎O să mori!
‎Haide, deschide-te!
‎Unde ești?
‎Încă o ieșire.
‎La naiba!
‎De fiecare dată.
‎Cu toții încercați să fugiți.
‎Nu există scăpare.
‎Ai înțeles?
‎M-ai făcut dinadins să aștept?
‎- Nu, spălam vasele. ‎- Stai jos!
‎Să încep să citesc?
‎LOCUL DE JOACĂ
‎Stai să mă așez comod!
‎Zău așa!
‎Ce e asta?
‎Știi ce li se întâmplă copiilor ‎care pun multe întrebări?
‎Vrei să afli?
‎Deci, Povestitorule,
‎ai încercat să evadezi azi.
‎Și Yasmin a avut ‎o tentativă de răzvrătire.
‎Dar un lucru mă face curioasă.
‎De ce ai vrut să dai foc poveștilor?
‎Ce e asta?
‎Citește! Acum!
‎„Când Jenny, prietena lui Todd, a murit,
‎inima lui s-a frânt pe vecie.”
‎Inimă frântă? Deja îmi place.
‎LOCUL DE JOACĂ
‎„Toți evitau ‎locul de joacă Foster noaptea.
‎Din cauza legendei.
‎„Înainte de apus, ‎copiii morți apăreau și…”
‎Nu! Scuze, nu.
‎Se știe că fantomele bântuie ‎locurile personale,
‎nu pe cele publice.
‎Ești sigură?
‎Sunt sigură.
‎Hai odată!
‎„Todd se duce la locul de joacă. ‎Ajunge la poartă.
‎Și, imediat ce pune piciorul,
‎copii…
‎care fac zgomot, se joacă.
‎Brusc, un băiat țâșnește din tobogan.
‎Are zece ani, îmbrăcat ‎ca un vânzător de ziare din anii '20.
‎Poți măcar să saluți.
‎Bună!
‎Adică, salut!
‎O caut pe amica mea Jenny.
‎Spuse Todd, ‎în timp ce o caută cu privirea.
‎Ca s-o găsești, trebuie să te joci.
‎Băiatul fluieră ‎și Todd e înconjurat de copii morți.
‎Pielea lor e albă ca varul.
‎Hainele, vechi de secole.
‎Îi fac vânt lui Todd în scrânciob…”
‎Prostule!
‎Toată lumea știe că fantomele nu au mâini,
‎așa că nu ar putea să îi facă vânt.
‎Amatorule!
‎Locul de joacă e între dimensiuni.
‎Între lumea spiritelor și cea reală.
‎Deci acum ești expert în cuantică?
‎Mă rog! Continuă!
‎„Apoi, copiii râd și îl trag pe Todd ‎într-un carusel ruginit.
‎Îl învârt pe Todd, tot mai repede
‎și Todd amețește.
‎Apoi, îl fac să se urce pe un balansoar.
‎Se ține strâns.
‎Brusc, își dă seama ce pun la cale.
‎Dacă ești la locul de joacă ‎când răsare soarele,
‎vei fi blestemat să rămâi acolo pe vecie.
‎Se împiedică spre poartă, ‎încercând să scape,
‎dar e amețit ‎și se împiedică în propriile picioare.
‎Soarele aproape a răsărit. ‎Nu mai are timp.
‎Copiii-fantomă privesc nerăbdători.
‎Todd nu va reuși.
‎Dar, brusc, e tras spre ieșire.
‎E Jenny!
‎Jenny, te-am căutat.
‎Pleacă de aici, spuse Jenny,
‎fără să-l îmbrățișeze.
‎Îl doare sufletul pe Todd, ‎văzându-și prietena.
‎Mi-e dor de tine, nu vreau să te las.
‎Dar, în moarte, ea a descoperit ‎ceva neștiut de Todd.
‎Prietenii nu renunță.
‎Pentru că ei nu uită.
‎Voi fi mereu cu tine.
‎Aici.
‎Un final fericit?
‎Ai înnebunit?
‎Fără finaluri fericite!
‎Jenny e moartă. ‎E blocată în locul de joacă pe vecie.
‎Nu e un final fericit.
‎Mâini de fantomă îl prind pe Todd.
‎Se uită în spate
‎și e tras în locul de joacă.
‎Țipă după ajutor, dar fără rost.
‎Sufletul lui e prins acolo ‎până în ziua de azi.
‎Finalurile fericite sunt periculoase.
‎Să nu uiți!
‎Măcar ți-a plăcut povestea? Până la final?
‎Scriitorii, mereu nesiguri.
‎Ești în viață, nu?
‎Mă uimești, Povestitorule!
‎Un întuneric frumos
‎dansează la tine în minte.
‎Ar trebui să te bucuri.
‎Dar tu fugi de el.
‎De ce?
‎Vreau…
‎să fiu ca toți ceilalți.
‎Ai scris toate astea azi?
‎Azi nu am putut să scriu.
‎Poftim?
‎E greu să mă concentrez ‎când cineva se uită la mine toată ziua.
‎Ți-am spus, arată-i biblioteca și ieși!
‎Stai!
‎Nu ea!
‎L-ai deranjat.
‎E foarte important să scrie.
‎Știi cât de important e.
‎Stai!
‎N-a fost nici vina ei.
‎Dacă nu a fost vina lui Yasmin ‎și nici a lui Lenore,
‎atunci a cui a fost vina?
‎A mea. O să scriu mai repede.
‎Lenore nu te va mai deranja.
‎Gata cu scuzele, Povestitorule!
‎Ești bine?
‎Lasă-mă în pace!
‎Yasmin, îmi pare rău!
‎Nu am vrut să îți fac probleme.
‎Îmi pare rău.
‎Nu știam despre „fără final fericit”.
‎Todd a greșit că s-a dus după ea.
‎- A fost o prostie. ‎- Ba nu.
‎Era prietenul ei și asta fac prietenii.
‎Poate în basme!
‎Dar aici… Are dreptate, să știi.
‎Nu există finaluri fericite.
‎Ce?
‎Ce e asta?
‎Locul ăsta e nasol.
‎Vrea povești? Bine. Îi arăt eu ei!
‎Da! Da, un birou bântuit!
‎Bântuit de spiritul cuiva ‎care a murit lucrând la el.
‎Nu, o să li se pară o prostie.
‎De când ești aici?
‎Pare că de ceva vreme.
‎Cum te-au prins?
‎Pe mine, cu plăcintă și ‎Frați de sânge.
‎Odată ca niciodată,
‎Alex se uita pe tavan.
‎Apoi, tavanul s-a prăbușit pe el
‎și i-a curmat suferința.
‎Sfârșit.
‎Ce e acolo sus?
‎E cea mai veche carte.
‎Cred că are o mie de ani.
‎Basme pentru copii.
‎Fata morarului.
‎Frumoasa adormită?
‎Hansel și Gretel.
‎E o urmă de pix?
‎Frankenstein!
‎Dumnezeule!
‎E scrisul cuiva.
‎„Dacă nu scap de aici, ‎vreau ca cineva să știe ce s-a întâmplat,
‎chiar dacă doar personajele din cărți.
‎Am văzut un inorog.
‎Cică nu există, dar l-am văzut.
‎L-am urmărit. Acum, o vrăjitoare ‎mă ține prizonieră într-un apartament.
‎E rea și înfricoșătoare.
‎Trebuie să fac ce vrea vrăjitoarea
‎până mă găsesc ai mei.
‎Mai sunt copii aici. ‎Majoritatea sunt de treabă.
‎Mi-e frică, dar măcar nu-s singură.”
‎Cina e într-o oră.
‎Yasmin,
‎îți plac inorogii?
‎Da, sunt pe gustul meu.
‎M-am gândit că poate așa te-a prins.
‎Natacha, adică.
‎Ai dreptate! Nu e treaba mea.
‎Pun pariu că nu te-a momit ‎cu un film și o felie de plăcintă.
‎Plăcintă de dovleac afurisită!
‎Bine.
‎Cu ‎doro wat.
‎Ce naiba e ‎doro wat?
‎Pui, ceapă caramelizată ‎în unt condimentat, boia de ardei,
‎usturoi, ghimbir, condimente berbere.
‎A mea ‎āyatē…
‎O preparam cu bunica, înainte să moară.
‎Cultivam noi ierburile și legumele.
‎În fine, am simțit miros de ‎doro wat ‎și am vrut să o văd iar pe ‎āyatē‎ a mea.
‎Dar nu era ea.
‎Era o vrăjitoare.
‎O vrăjitoare rea și ticăloasă.
‎Ce mai final fericit!
‎„Odată cu colții, a apărut foamea.
‎Katie a descoperit că bănuise corect.
‎Pentru un vampir, ‎sângele are gust de bomboane.”
‎Toată lumea știe că durează două zile ‎să-ți crească colți.
‎Ești prost!
‎Iată, Lenore, o ofrandă de pace!
‎Poveste.
‎Sigur mai sunt mesaje ‎de la Fetița unicorn.
‎„…e prea târziu. Trenulețul s-a prăbușit.
‎„Pocnituri de oțel, scârțâituri de metal,
‎țipete de oameni,
‎iar câinele Doamnei cu coasa ‎râde de măcel.”
‎Doamna cu coasa nu are ‎animal de companie.
‎Nu-i așa, Lenore?
‎Va dura o veșnicie!
‎„Au văzut urmele fiului lor în zăpadă, ‎ducând în pădure.
‎Apoi, au văzut niște urme mai mici,
‎ca de ursuleț de pluș,
‎și nu și-au mai văzut fiul drag.”
‎Ursuleți de pluș posedați? Serios?
‎Mi-am pierdut interesul.
‎Orice poveste bună face referire ‎la un adevăr.
‎Cu cât e mai adevărată, ‎cu atât e mai puternică.
‎De acum încolo, informează-te mai bine!
‎Da!
‎„Nu știu de cât timp sunt aici.
‎Încă am colierul de la ai mei.
‎Îl atingeam ca să-mi aduc aminte de ei, ‎dar n-o mai fac.
‎Îmi venea să plâng.
‎M-am săturat să plâng.
‎Am ce-mi trebuie ca să evadez diseară.
‎În sfârșit, ‎o să-i văd iar pe mama și pe tata!
‎Oare mă vor recunoaște?
‎Părinții își pot uita copiii?”
‎- Să evadeze? ‎- Alex!
‎Doamne!
‎Sper că nu ai aruncat cu o carte!
‎Nu. M-ai speriat. Am scăpat-o.
‎Stai așa, vin jos!
‎Yasmin, stai să vezi ce am găsit!
‎Ce e?
‎Pepiniera ei de noapte.
‎Pepinieră?
‎Da. Lumina soarelui dăunează ‎plantelor magice.
‎Vino!
‎La ce folosesc?
‎Ingrediente pentru poțiunile ei.
‎Nu atinge nimic!
‎Ce e asta?
‎Demon de mătase.
‎Gata cu întrebările! Ajută-mă!
‎Am udat vița cu sânge de șobolan ‎în loc de lilieci și cresc ouă de Tocător.
‎Dacă iese vreunul, distruge tot
‎și Natacha mă ucide.
‎Mă ocup eu, Lenore.
‎Bine.
‎Pune-l ușor jos!
‎Ai grijă, nu-l agita!
‎Ai grijă!
‎Bine, și acum?
‎Calcă-l în picioare! Cât mai tare!
‎Bine.
‎De unde e fumul albastru? Îl faci tu?
‎De asta e tânără Natacha?
‎Nu e treaba noastră.
‎Ea e frumoasă, dar cărțile ei sunt antice
‎și apartamentul pare decorat de bunica.
‎Nu!
‎Eram sigur că…
‎L-ai prins?
‎Ne scapă!
‎Nu!
‎Taie ouăle de Tocător! Să le călcăm!
‎Scuze.
‎Astea erau toate.
‎Uite-l! Nu-l lăsa să scape!
‎Alex, atenție!
‎Mersi, Yas.
‎Adică, Yasmin.
‎Stai, unde e?
‎Să-l găsim și să-l omorâm ‎înainte să distrugă tot!
‎Absolut minunat!
‎Ia-l de pe mine!
‎Doamne!
‎Sunt bine.
‎A dispărut.
‎Nu știu unde s-a dus.
‎Să mergem!
‎- Haide! ‎- Stai!
‎Te-am prins.
‎Să plecăm de aici!
‎Neghiobi inutili!
‎V-ați făcut de cap în grădina mea.
‎Asta vă va durea mai mult ‎decât mă doare pe mine.
‎Te rog, îți pot explica.
‎Și te-aș lăsa,
‎dacă mi-ar păsa.
‎Încercați să țineți ochii deschiși!
‎N-aș vrea s-o iau de la capăt.
‎Nu sunteți în stare de nimic? ‎Am spus să țineți ochii deschiși!
‎A fost vina mea!
‎Am rugat-o să-mi arate pepiniera.
‎Am crezut că plantele alea ciudate ‎mă pot inspira.
‎M-a pus să promit să nu ating nimic, ‎dar am făcut-o.
‎Nu-i face rău, te rog!
‎Cât curaj ai, Povestitorule,
‎să mă minți în față!
‎Era să te omor.
‎Dacă nu aveam nevoie să cureți mizeria, ‎o făceam. Ultima șansă.
‎Yas, ești bine?
‎Ascultă,
‎scuze că te-am băgat în asta.
‎De acum încolo, ‎tu ai grijă de tine, eu, de mine.
‎Yas, putem ieși de aici împreună.
‎Nu e Yas…
‎E Yasmin.
‎Tocător!
‎Te-am prins!
‎Așa! Bine.
‎Unu,
‎doi,
‎trei!
‎Dă-te de pe mine! Dă-te jos!
‎Nu!
‎Cărțile mele.
‎Ai grijă!
‎Lenore e pe aici.
‎- Are dureri. ‎- Arăți groaznic.
‎- Ai stat aici toată noaptea? ‎- Da.
‎Am preparat asta. ‎E pentru zgârieturi și tăieturi.
‎Ai preparat-o pentru mine?
‎Da, e creația mea.
‎Plantă scorpie și viță de stârv uscat.
‎E bună. Foarte bună.
‎Mersi!
‎Lenore!
‎Vino aici!
‎Uite ce ne-a pregătit Yas!
‎N-am făcut-o pentru ea.
‎Așa. Mult mai bine.
‎E în regulă. Așa.
‎Nu…
‎Am pus-o!
‎Nu am povești.
‎Cum adică? Ai spus că ai multe.
‎Aveam, dar un Tocător a intrat ‎în camera mea.
‎L-am ucis, dar mi-a distrus toate cărțile.
‎Mai puțin una.
‎Îi citeam Natachei din ele.
‎Nu mai am nimic acum. ‎Trebuie să scap. Nu am de ales!
‎Există două ieșiri. ‎Ușa din față și cea din spate…
‎Ușa din spate. Dă afară.
‎Natacha a intrat prin ea.
‎Dar doar Natacha are cheile.
‎Lasă prostia cu evadatul și scrie ceva!
‎- Încerc! ‎- Mai încearcă!
‎Nu pot să scriu!
‎Natacha o să afle diseară.
‎- Sunt inutil și o să mă ucidă. ‎- Nu doar.
‎Eram patru.
‎Eli, micuțul Hwan, Claire
‎și eu.
‎Hwan era prea mic, ‎dar restul îi citeam pe rând Natachei.
‎După asta, ne țineam în brațe noaptea…
‎și visam să evadăm.
‎Vrei să spui că astea sunt…
‎Aseară, era să mă alătur lor.
‎Într-o zi, chiuveta s-a înfundat.
‎Natacha n-a reușit să o repare.
‎Asta pentru că am blocat țeava ‎cu mușchi lunar.
‎Mușchiul rezistă la magie.
‎Voiam s-o fac pe Natacha ‎să cheme un instalator.
‎Am lipit un bilet sub chiuvetă, ‎rugându-l să cheme ajutor.
‎Dar…
‎nu a venit.
‎Natacha a găsit biletul, nu?
‎Claire a încercat să o convingă ‎pe Natacha că e vina ei…
‎și nu a mea.
‎Claire a mințit ca să mă salveze.
‎Cum ai făcut și tu.
‎Pentru că asta fac prietenii.
‎Îmi plăcea să scriu povești de groază,
‎dar am decis să mă opresc.
‎Și acum, că trebuie să scriu…
‎nu-mi mai vin idei.
‎Hwan purta ceas?
‎Da. Unul mare, din plastic, ‎albastru. De ce?
‎- Și Claire, cerceii ăia? ‎- Erau ai mătușii ei.
‎De ce?
‎Putem să ieșim de aici.
‎- „Am ce-mi trebuie ca să evadez.” ‎- Să evadeze.
‎„În sfârșit, o să-mi revăd părinții.
‎Oare își vor aminti de mine?
‎Părinții își pot uita copii?”
‎Fetița unicorn nu și l-a scos,
‎iar copiii din vitrină nu îl poartă.
‎Ai dreptate. Dacă nu e în vitrină, atunci…
‎A reușit.
‎A evadat. I-am pus cap la cap notițele.
‎Sunt împrăștiate.
‎Le-a ascuns în cărți, ‎în caz că le găsea Natacha…
‎Ca să nu-i afle planul întreg.
‎Bine, care e planul tău?
‎Planul tău e nasol. N-o să găsim asta azi.
‎Trebuie să scrii o poveste ‎pentru diseară! Imediat.
‎Ce ne facem?
‎O să ne ia o mie de ani ‎să căutăm prin toate cărțile.
‎O mie de ani.
‎Cartea veche de o mie de ani.
‎Semnele din cartea veche!
‎Haide! Vă rog să fiți aici!
‎E originala ‎Hansel și Gretel?
‎Poveștile fraților Grimm.
‎E complet nerealist.
‎Nimeni nu mâncă bomboane ‎dintr-o casă ciudată.
‎- Am avut dreptate! Alte mesaje! ‎- O poțiune de dormit.
‎„Miroase urât.
‎Trebuie să ascund mirosul, ca să o bea.
‎Sunt aproape. ‎O voi adormi și-i voi fura cheile.
‎De-aș fi avut magie!
‎O transformam în broască sau melc ‎și râdeam de ea.
‎Apoi, într-un miriapod ‎și îi rupeam picioarele.
‎Toate cele o sută,
‎pe rând.”
‎Eu caut. Tu trebuie să scrii!
‎Nu cred că pot.
‎Dor tu poți. Trebuie să tragi de timp.
‎Nu crezi că-s ciudat…
‎fiindcă…
‎îmi place să scriu povești de groază?
‎Ciudat?
‎Cine ți-a spus asta?
‎Au dreptate, ești ciudat.
‎Uită-te la tine!
‎Dar ce te face ciudat pe tine, ‎îi face comuni pe ei.
‎Nimănui nu-i place să fie comun. E nasol.
‎Oamenii comuni vor încerca să-ți ia asta…
‎spunându-ți nume ca…
‎strădanie sau…
‎Ciudățenie.
‎Da, sau ciudățenie.
‎Mersi, Yasmin.
‎E Yas.
‎Ai ingredientele?
‎Da. Le am.
‎Dar are dreptate. Sleița pute.
‎Cum a mascat mirosul?
‎O fi găsit alt ingredient.
‎Singura persoană care ar ști e Natacha, ‎dar nu ne-ar zice.
‎Am o idee.
‎Aș putea scrie o poveste ‎ca s-o păcălesc să ne dea ingredientul.
‎Știi ce se întâmplă dacă își dă seama, nu?
‎- Știu ce se întâmplă dacă nu-ncercăm. ‎- Cum se numește?
‎UNIBURUIANA
‎Nu aceea.
‎Ești mulțumit de ea.
‎Nu-mi place când ești așa.
‎Vreau o poveste care să te facă ‎să te zvârcolești.
‎Iată povestea pe care o vreau.
‎De ce ai arde cărțile de povești?
‎Ai crezut că am uitat, nu?
‎Am…
‎Vai!
‎Scuze. Ce toantă sunt!
‎Da, ești. Ți-o spun de ani de zile.
‎Acum înțelegi.
‎- Unde rămăsesem? ‎- Voiai să-mi spui să citesc.
‎Da. Ce mai aștepți?
‎Hai odată!
‎„Vrăjitorul malefic din Quantel trimitea
‎copii în gura monstrului ‎ca să extragă bijuterii.
‎UNIBURUIANA
‎Acum o mie de ani, vrăjitorul a avut ‎o șansă să ucidă bestia odioasă,
‎dar, în schimb, a folosit o poțiune ‎ca să adoarmă monstrul,
‎pentru a se îmbogăți.”
‎„Odios.” Frumos cuvânt!
‎„În fiecare dimineață, vrăjitorul turna
‎poțiunea în urechea monstrului,
‎iar bestia rămânea inconștientă.
‎Rețeta era veche de când lumea.
‎Oase de șobolani dizolvate, ‎orhidee neagră uscată,
‎scoici de gândac pudră.
‎Dar cel mai important ingredient
‎era uniburuiana.
‎Doar uniburuiana putea ascunde ‎duhoarea puternică a poțiunii.
‎Fără ea, mirosul rânced l-ar fi trezit ‎pe monstru.
‎Dar, într-o zi, vrăjitorul s-a dus ‎să culeagă uniburuiană
‎și a văzut că întregul câmp ‎se uscase și murise.
‎Poțiunea mirosea groaznic.
‎Putred. Rânced. Duhnea.
‎Am înțeles. Pute.
‎„Vrăjitorul ar fi trebuit să ucidă ‎monstrul odată pentru totdeauna.
‎Și-a ridicat toiagul ca să ucidă bestia,
‎dar a apărut o țărăncuță ‎și i-a spus că are o soluție.
‎Știu cu ce să înlocuiesc uniburuiana.
‎Proasto! Nu știi nimic ‎despre magia adevărată.
‎Îți pot demonstra. ‎Dacă reușesc, vreau un sac cu bijuterii!
‎Dacă merge, vei primi doi saci.
‎Dacă nu, îmi vei da viața ta.
‎Țărăncuța s-a apropiat
‎și a turnat un lichid misterios în ulcior.
‎Vrăjitorul a adulmecat poțiunea.
‎Mirosul dispăruse!
‎Nu-i venea să creadă!
‎Mirosea a margarete, trandafiri, ‎liliac într-o dimineață de primăvară…
‎Vrăjitorul a turnat poțiunea ‎în urechea monstrului și a așteptat.
‎Fiara a scos un răget lung,
‎apoi s-a oprit.
‎Da!
‎Dar țărăncuța nu eliminase ‎doar mirosul poțiunii.
‎I-a anulat puterea magică.
‎Poțiunea vrăjitorului era inutilă.
‎Țărăncuța a arătat spre spatele lui.
‎Ochii marelui monstru erau deschiși.
‎Vrăjitorul a țipat.
‎Țărăncuța a privit totul zâmbind.
‎Vrăjitorul îl trimisese ‎pe fratele ei mai mic în peșteră‎,
‎iar el nu s-a mai întors.
‎Nu-i păsa de bijuterii.
‎A obținut ce voia. Răzbunare.
‎A plecat în timp ce dinții monstrului
‎ronțăiau vrăjitorul care țipa,
‎venindu-i de hac pe vecie.
‎În timp ce țărăncuța credea că a scăpat, ‎o umbră neagră s-a profilat pe ea.
‎Piciorul monstrului, chiar deasupra ei.
‎Pleosc!
‎Sfârșit.”
‎Și nu unul fericit.
‎Uniburuiană?
‎Da, eu și Yasmin am căutat ore întregi.
‎Detaliile trebuie să fie corecte…
‎Nu.
‎Nu?
‎Nu!
‎Eu…
‎Am inventat ingredientele poțiunii,
‎dar eram sigură că uniburuiana ‎maschează mirosul.
‎- Am crezut că e corect de data asta. ‎- Iată greșeala ta.
‎Ai lucrat cu ea.
‎Uniburuiana nu lasă lichidul să se separe.
‎Toată lumea știe ‎că rădăcinoasa maschează mirosuri,
‎nu uniburuiana.
‎Rădăcinoasa, desigur.
‎Rădăcinoasa, cu „s” sau cu „z”?
‎Bine.
‎Să facem chestii științifice!
‎Diseară plecăm de aici!
‎Noapte bună, Natacha!
‎Doamne! Ce se întâmplă?
‎Se face verde. Nu pot să i-l duc așa.
‎Un fel de reacție?
‎- Aciditatea limonadei… ‎- Servirea e execrabilă.
‎Nu am o poveste.
‎Două picături în pahar. ‎Să punem două în carafă!
‎Va adormi?
‎Și limonada mea?
‎Vine!
‎Ce? Am pus-o chiar aici.
‎- Unde e? ‎- Ce tot spui?
‎Unde e poțiunea? Trebuie să o facem!
‎Știe.
‎Deci…
‎Deci e…
‎E…
‎Să vedem!
‎Deci…
‎Oricând ești gata, Povestitorule.
‎Da. E aici, pe undeva.
‎Hai odată!
‎Bine.
‎- Trebuie să o găsesc. ‎- Citește!
‎Am găsit-o.
‎Deci se numește ‎Ceasul cu cuc.
‎CEASUL CU CUC
‎Când părinții lui Scott au cumpărat ‎ceasul cu cuc la o licitație,
‎el a crezut că e doar o vechitură.
‎Dar era ceva ciudat la ceas.
‎La fiecare oră, la fix,
‎cucul ieșea
‎și Steve a început să observe…
‎Cine e Steve?
‎Parcă îl chema Scott.
‎Scuze. Da, greșeală.
‎Scott a observat că cucul
‎părea diferit de fiecare dată când apărea.
‎Ochii lui…
‎Ce e asta?
‎Unde sunt poveștile?
‎Cele pe care ar trebui ‎să le scrii în fiecare zi?
‎- Îmi pare rău. ‎- Unde sunt noile povești?
‎Tocătorul mi-a intrat în rucsac.
‎Tocătorul ți-a mâncat temele?
‎E adevărat. A scăpat din pepinieră.
‎Liniște, fată!
‎Ai fost ca un spin în coaste
‎de când ai sosit.
‎Îți fac eu rețeta.
‎Te rog. Abia poți urma o rețetă.
‎- Scrie pentru tine! Ai nevoie de el! ‎- Voi scrie cea mai bună poveste!
‎Să recunoaștem…
‎era și timpul.
‎Te rog, nu!
‎Ce?
‎- Nu o atinge! ‎- Bine.
‎Lenore.
‎Ești bine?
‎Ce se întâmplă?
‎Nu. Ce e cu tine?
‎Ceva nu e bine.
‎Sărăcuța! Ce ai pățit?
‎Lenore a pus poțiunea în sticlă.
‎Nu-mi vine să cred!
‎Probabil a luat o doză de poțiune.
‎E prizonieră
‎la fel ca noi.
‎- Mulțumim, Lenore. ‎- Alex, am reușit!
‎Am învins-o!
‎Știu să urmez o rețetă ori ba?
‎Stai, unde crezi că duce?
‎Acasă.
‎N-am crezut că o să mai văd copaci!
‎Privește!
‎Nu mai mănânc în veci unt de arahide!
‎Nici eu plăcintă cu dovleac!
‎Ce mănânc când mă întorc? ‎Milkshake‎ de vanilie!
‎Stai, Alex!
‎Stai puțin!
‎Asta e larva văduvei.
‎Crin scufundat.
‎De ce e aici?
‎Nu. Alex!
‎Alex!
‎Ușa nu era ieșirea.
‎Încă suntem în apartament.
‎Unicorn malefic!
‎Fugi!
‎Alex, se apropie!
‎E prea rapid!
‎Doamne!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- L-o fi speriat ceva?
‎Alex?
‎„Orice poveste bună face referire ‎la un adevăr.”
‎Dumnezeule!
‎Hansel și Gretel‎ a fost adevărat.
‎Yas?
‎- Suntem în ‎Hansel… ‎- Ce delicios miroase!
‎Yas?
‎Mi-e așa de foame!
‎Yas!
‎N-ar trebui să fim aici!
‎Yas?
‎Alo!
‎Yas, ce e cu tine?
‎Yas?
‎Lenore!
‎Yasmin?
‎Alo!
‎Yasmin!
‎Sunt bine.
‎Probabil că e bine.
‎Ia te uită! Frumoasa adormită s-a trezit.
‎Stai! Am greșit povestea.
‎Alex!
‎- Sunteți bine? ‎- Da.
‎Suntem bine.
‎De acolo vine fumul.
‎Îl culegi.
‎Cine e în sicriu?
‎Vrăjitoarea originală…
‎care, apropo, mănâncă copii.
‎Am crezut că tu ești. ‎Că fumul te menține tânără.
‎N-am nevoie de fum ca să fiu tânără.
‎Îmi dă magia ei.
‎Poftim?
‎Cum?
‎Eram de vârsta ta când m-a prins.
‎Eram mulți pe atunci.
‎Dar nu eram proști.
‎Am știut să nu ne atașăm,
‎pentru că i se făcea foame.
‎I-a mâncat?
‎Da.
‎Pe toți.
‎A trebuit să curăț cuptorul.
‎M-am prefăcut că o plac.
‎M-am prefăcut că vreau să fie ca ea.
‎I-am intrat în grații.
‎Dar, când eram singură, ‎mi-am complotat evadarea.
‎Urma să o fac să aibă încredere în mine.
‎Apoi, o poțiune de dormit,
‎și aș fi fost liberă.
‎Am fugit direct acasă…
‎dar ai mei plecaseră.
‎Te-au părăsit.
‎Nu aveam unde să mă duc,
‎așa că m-am întors aici.
‎Cui îi pasă de ei?
‎Erai exact ca noi.
‎Stai!
‎Poțiunea de dormit…
‎Tu ești Fetița unicorn.
‎Mi-ai citit jurnalele.
‎Mi-ați văzut animalul?
‎Inorogul?
‎E animalul tău?
‎Eu l-am creat.
‎Fac multe lucruri acum.
‎Deci ea scutura apartamentul?
‎Dacă nu primește o poveste, ‎vom muri cu toții.
‎Poveștile o țin adormită.
‎Poveștile despre frică, chin și moarte ‎sunt cântece de leagăn pentru ea.
‎Spune una!
‎Nu am niciuna.
‎Ba da, ai!
‎Spune-ne de ce ai vrut să distrugi ‎cărțile cu povești!
‎Dar nu e o poveste de groază…
‎Pentru tine a fost.
‎Atâta durere, frică
‎și tristețe
‎pe care le-ai evitat în tot acest timp.
‎Spune-o!
‎Acum, Alex!
‎Crezi că eu sunt rea?
‎Așteaptă până se trezește și te vede.
‎Atât de tânăr, de grăsuț, de suculent…
‎Bine!
‎ZIUA DE NAȘTERE
‎A fost odată un băiat căruia îi plăcea ‎să scrie povești de groază.
‎În fiecare zi, în timpul liber,
‎găsea noi moduri de a-și speria colegii.
‎Dar ei nu înțelegeau fascinația lui ‎pentru lucrurile ciudate.
‎Pentru ei, era doar un ciudat.
‎„Ce e cu tine?” întrebau.
‎Mulți erau cruzi
‎și îl tachinau, spunându-i ciudățenie.
‎Mai puțin Joshua.
‎Era prietenul lui cel mai bun.
‎Încă de la grădiniță.
‎Alex terminase ultima lui poveste ‎de care era încântat.
‎SFÂRȘITUL ‎…SAU?
‎O să îți placă asta!
‎Josh?
‎Alex se duce la Josh după ore.
‎Stai! Azi e ziua mea.
‎Apartamentul e o casă bântuită.
‎E uimitor și am o grămadă de povești noi.
‎Josh vorbește încet.
‎Nu vrea ca ceilalți să audă.
‎Cody dă o petrecere cu jocuri.
‎Tatăl lui aduce camionul.
‎Dar, în seara asta, e petrecerea mea,
‎spuse Alex,
‎confuz și rănit.
‎Alex e fără speranță. E disperat.
‎Spuse:
‎Ești prietenul meu cel mai bun.
‎Josh încearcă să fie blând.
‎Da, sigur.
‎Cody e prietenul meu acum. Și tu nu ești…
‎Haide!
‎Felul în care te îmbraci, ‎lucrurile care-ți plac.
‎Vorbești neîncetat ‎despre povești de groază.
‎Toți cred că e ciudat.
‎Apoi, se bagă în seamă Cody.
‎Josh, vii?
‎Haide, J-Man!
‎Bine. Alex, ne vedem mai târziu, da?
‎Băiatul scrisese o nouă poveste ‎despre o casă bântuită.
‎El, mama și tatăl lui transformaseră
‎apartamentul în casa aceea.
‎N-a venit nimeni…
‎nici măcar Josh.
‎L-au făcut să urască ‎ce iubea cel mai mult.
‎Și l-au făcut să se urască pe sine.
‎LA MULȚI ANI!
‎Adevărul e că i-a fost rușine ‎să fie el însuși,
‎așa că a decis să-și ardă ‎cărțile de povești.
‎A jurat că nu va mai scrie altă poveste.
‎Putea fi
‎un om nou.
‎Nu un ciudat.
‎Nu un ratat.
‎Putea fi normal,
‎ca Josh și prietenii lui.
‎Astfel n-ar mai fi singur.
‎Băiatul își pierduse toți prietenii,
‎așa că a decis să distrugă partea din el
‎care crease cărțile cu povești.
‎Apoi, l-a prins o vrăjitoare.
‎I-a spus că-i plac poveștile lui.
‎Vrăjitoarea mințea.
‎Să fiu prins de ea ‎e cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat…
‎Mi-am făcut prieteni noi.
‎Care mă iubesc așa cum sunt,
‎nu pentru cine vor ei să fiu.
‎Ce ai făcut? Nu!
‎Nu.
‎Nu!
‎- Nu! ‎- Ăsta e finalul nostru fericit!
‎Fără finaluri fericite!
‎Să plecăm de aici!
‎Bine.
‎Nu.
‎Nu! Nu, idiotule!
‎Ce ai făcut? Copii idioți!
‎Nu!
‎Doamne!
‎Te-ai trezit.
‎În sfârșit!
‎Dormi de atâta vreme, ‎încât te-au infectat bomboanele.
‎Tu…
‎Tu mi-ai făcut asta.
‎Multă vreme mi-a fost frică de tine,
‎dar nu mai sunt fetița aceea.
‎Se luptă vrăjitoarele!
‎- Să o ștergem! ‎- Hai!
‎Du-te!
‎Ajutor!
‎Ajutor! Scoateți-ne de aici!
‎Ne va mânca o vrăjitoare!
‎Ajutor!
‎Mă aude cineva?
‎Alex, mișcă! ‎Am văzut-o pe Natacha făcând asta.
‎Yas?
‎Yasmin?
‎Ai reușit.
‎Sunt acasă.
‎Să mergem!
‎- Lenore! ‎- Haide!
‎Suntem la mine. ‎Apartamentul nu s-a mișcat.
‎- Ai un plan? ‎- Nu chiar un plan, o idee.
‎Bună, copii!
‎Mi-e atât de foame!
‎Ăsta e cel mai nașpa lift!
‎Acum ce?
‎Trebuie să ajungem la camera cazanelor!
‎Cred că glumești!
‎- Nu! ‎- Nu!
‎Nu! Doamne!
‎Nu. Dă-i drumul! Pe mine mă vrei.
‎Incorect.
‎Vă vreau pe amândoi.
‎Nu!
‎- Nu. Îmi pare rău. ‎- Nu!
‎Lenore!
‎Nu!
‎„Poveștile despre frică și moarte ‎sunt cântece de leagăn pentru ea.”
‎Nu!
‎Le-a citit pe toate.
‎Nu!
‎Baba cloanța!
‎Îți plac poveștile? Am povești.
‎Jason nu știa ce e mai ciudat. ‎ Faptul că sora lui murea
‎în fiecare marți, la 11:15,
‎sau că reînvia 20 de minute mai târziu.
‎Mai spune!
‎Zachary a crezut mereu ‎că clovnii sunt cei mai înfricoșători.
‎S-a înșelat.
‎Am găsit un pachet pe verandă,
‎adresat femeii din spatele tău.
‎Cine? Cine era?
‎Cine era?
‎- Poveștile! ‎- Împinge-o!
‎Continuă să o împingi!
‎Nu o lăsa să iasă!
‎Închide-o!
‎Împinge!
‎- Închide-o! ‎- Ține-o înăuntru!
‎Doamne!
‎Deci de-aia ți se spune strădanie?
‎Taci, ciudățenie!
‎Bine, slăbătură!
‎N-am uitat de tine. Vino aici!
‎Să mergem acasă!
‎Poate ar trebui să o luăm pe scări.
‎SFÂRȘITUL ‎…SAU?
‎Mamă? Tată?
‎Alex!
‎Ești acasă.
‎Dumnezeule!
‎Sunt prietenii mei, Lenore și Yasmin.
‎- Bună! ‎- Yas, pe scurt.
‎FATĂ DISPĂRUTĂ DIN DC ‎SE ÎNTOARCE ACASĂ DUPĂ 3 ANI
‎Vai, m-ai speriat!
‎- Bună, ciudățenie! ‎- Bună, strădanie!
‎Am vrut să-ți fac o surpriză.
‎- Ce e asta? A treia poveste? ‎- A patra, de fapt.
‎Deci ți-ar prinde bine așa ceva.
‎Doamne! Yas!
‎Uită-te la flori! Următorul meu proiect.
‎Efectul UV al luminii negre ‎asupra organismelor fotosintetice.
‎- Tot nu crezi în finaluri fericite? ‎- Încep să cred.
‎Subtitrarea: Andra Foca