Downloaded from YTS.MX
PÁRIZS A KARANTÉN IDEJÉN
Official YIFY movies site: YTS.MX
MENTS ÉLETET MARADJ OTTHON
Igen, itt vagyok. Le tudna jönni átvenni a rendelését?
Házhoz szállítást kértem.
Hat kilométert bicikliztem, úgyhogy jöjjön le! Ne parancsolgasson nekem!
- Jó, megyek. - Hihetetlen!
Házhoz szállítás! Még a rendelésért sem képes lejönni…
A marhája!
Hű, mekkora épület!
Ez a dezodor nem hat.
Egyedül vagy?
Igen, ahogy kérted.
Mit akarsz?
Ezt hogy érted? És az meg mi?
- Semmi, épp zuhanyoztam. - Igaz, amit mondanak rólad?
Nem.
Attól függ. Mit mondanak?
Hogy a COVID kezdete óta
valami csempészhálózatot irányítasz.
„Ilyen emberekkel nem eshet bajod.”
Mellébeszélsz.
Bizonyítsd be!
Hangokat hallok. Ki van itt?
Senki. Egyedül vagyok.
Képzelődsz.
Hová tegyük az FFP2-es maszkokat?
- Ez ki volt? - Anyukám.
- Nem, Kev! - Szép volt, lebuktattál.
Gyere, megmutatom!
Ez itt a csapatom. A legjobbak.
Hogy vannak ma este?
Akkor jól van!
Uram, nekem azt mondták, nem túl jó ez a pástétom!
De ha megkóstolja, látni fogja, hogy pástétikus.
Szerintem vicces.
Hölgyeim, együtt vannak itt?
Van egy viccem.
Tegnap itt járt egy kőműves,
és azt mondta: „Nincs házi pástétomom.”
Pedig házakat épít!
- Doully! - Igen.
- Mi a helyzet? - Mit keresel te itt, Roman?
Kitaláltam, hogyan tudom tovább nyomni a standupot.
De cserébe helyi termékeket kell árulnom.
- Tényleg? - Szuperül megy. Na és te?
Oda megyek, ahol emberek vannak. Van egy remek tervem.
Ezt hallgasd! Felvettem a kapcsolatot az AA igazgatójával.
- Az AA igazgatójával? - Mit szólsz?
- Az mi is pontosan? - Anonim Alkoholisták.
Ott mindig rengetegen vannak.
Végrehajtom a tervem, még ha holnap ki is nyitnak a klubok.
Benne vagyok, ha van helyem.
Nem fog menni. Ráadásul neked jól megy itt.
Tényleg remekül megy.
Hol van már a csávó?
- De rég láttalak! - Mi a helyzet?
- Várj! Ez őrület! - Ne maradj itt!
- Most veszekedtem egy taggal. - Kivel? Én vagyok a futár.
- Ne! - Szállítok és vicceket mondok.
- Mondjak egyet? - Persze.
Észrevetted? Ha Uberrel hozatsz kaját,
a csávó sose megy fel. Kint hagyja.
- Rólam beszélsz? - Nem, viccelek.
- Add ide a kajámat, légyszi! - Ja. Örülök neked.
- Én is neked. - Igen.
Az élet nehéz, de semmi gáz.
- Jól vagy? - Ja, jól.
- Tényleg? - Aha.
- Nem vagy jól? - Nem.
Már nem dolgozom. Meg akarom nevettetni az embereket. Nevess!
Jó.
- Szuper, köszönöm, Párizs! - Jó, add a kajámat!
Hát akkor jó…
Persze, a bevásárlás központi kérdés.
A bevásárlás központi kérdés. Központi.
Aztán kitalálták a „bevásárlóközpontokat”.
De a bevásárlóközpontban már nem központi kérdés a bevásárlás.
Paradoxon, nem?
Uram, négyszer kértem a pástétomot!
- Ha kell, vedd el, tesó! - Köszönöm.
Szívesen. Minőségi humort tolok itt.
Frayssinet, 30 perc szünet! A vásárlóknak elege van.
Most megy az árufeltöltésre.
- Az mi? - Polcpakolás.
- Hogy én polcot pakoljak? - Igen, különben nincs mikrofon.
Ezt mondtam. Megyek polcot pakolni.
Fantasztikus! Szóval igaz.
Itt minden van, ami a COVID idején kell.
Víz, tészta, mindenféle vécépapír.
Durva, puha, dinnyés, epres, mindenféle ízben van.
- Állati! - És ez nem minden.
A versenytársakkal ellentétben mi kiskeráron dolgozunk.
Ha csak két papírlap kell, kettőt kapsz.
Nézd ezt a minőséget! Ilyet sehol nem találsz!
Bámulatos, fantasztikus, és ez még nem minden!
Új termékem van. Állati!
Paquito!
Nem tudok spanyolul. Strasbourg-ból jöttem. Németül tanultam.
Imád engem.
Gracias, Fernanda!
- Murielle. - Murielita!
Ez itt az új termékünk. Őrületes!
A COVID kezdetén eldöntöttem, segíteni akarok a közösségnek.
Hasznosnak érzem magam. Boldog vagyok.
- Eleged van, igaz? - Igen, elegem van.
Csak én gondolom így, vagy ha pástétomot árul az ember…
Van egy ötletem, Roman.
Miért nem mész ki a Gare de Lyonra? Ott mindig vannak a vécékben.
SRÁCOK, ESTE NYITNAK A KLUBOK! TALÁLKOZUNK!
Nyitnak a klubok?
Újra nyitnak a klubok!
- Ne már! - Ez komoly!
- Őrület! - Az, ugye?
Sam, ez a hely mostantól a tiéd!
Neked adom.
Nem beszélek spanyolul!
Frayssinet!
LE FRIDGE STANDUP-KLUB
A NETFLIX BEMUTATJA
Nagy tapsot Roman Frayssinet-nek!
Jó estét mindenkinek! Készen állnak?
Ha igen, hadd halljam!
Készen állnak?
Csodás!
Tapsoljon, aki be van oltva!
Igen? Én is be vagyok.
Három napja kaptam az elsőt. Élveztem.
Imádtam.
Folyton erre gondolok. Újra akarom!
Esküszöm, azon agyalok, hogy kaphatnék hatszor!
Lehetne naponta oltást kapni? Vágyom rá! Egész nap!
Annyira, hogy kiver a verejték. Vakcinát akarok!
Mondom, ez megy egész nap.
Előtte az utcán a csajokat néztem,
most azon tipródok, kitől kaphatnék vakcinát.
Nem tudtam, hogy magamnak kell beadni.
A Porte de la Chapelle-nél szereztem, talán ez az oka.
De totál rá vagyok izgulva. Csak erre gondolok!
Őrület.
Kemény év volt, igaz? De legalább együtt vagyunk.
Senki se tervezte, hogy ennyit lesz együtt saját magával.
Ki nem állhattam magamat.
Megláttam a tükörképemet, és meg akartam fojtani.
Megláttam magam, és azt mondtam: „Roman, ez zaklatás!”
„Valaki másnak verd ki!”
„Ha gőz jön a farkadból, túl messzire mentél!”
Kemény év volt.
Az a típus vagyok, aki próbál mindig mindent jónak látni.
Az utolsó pillanatig mondtam: „Minden rendben.”
De ha nincs minden rendben, én akkor is megoldom.
Én a hipochonder ellentéte vagyok.
Hiperchonder.
Ha aggódni kezdek, már halott vagyok.
Legalább 15 percig.
És ha már halott vagyok, mi baj lehet?
Esküszöm! Ha levágom a lábamat, azt mondom: „Semmi gáz, majd kinő!”
De a hipochonder barátaimnak kemény évük volt.
Síszemüvegben, gumikesztyűben, sípcsontvédőben jártak az utcán.
„Bombát hatástalanítani mész? „Nem, bevásárolni.”
Őrület, de igazuk volt.
Akkor jöttem rá, hogy baj van,
amikor az elnökünk azt mondta: „Háborúban állunk.”
Emlékeznek, ugye? Sokkoló volt. „Háborúban állunk.”
Az járt a fejemben:
„Idén nem sok jegyet adok el a műsoromra.”
Nem tűnt jó üzletnek.
Talán mégse rossz informatikusnak lenni.
Mintha Szaúd-Arábiában akarnék kolbászt eladni.
Az járt a fejemben: „Na, nekem felkopik az állam.”
Mint a Nokiának az iPhone megjelenésekor.
Az járt a fejemben: „Hű!”
A fiataloknak, akik nem ismerik a Nokiát,
téglákat gyártottak, amivel telefonálni lehetett.
Próbálom irányítani a gondolataimat.
Mindegy, mi van, azt mondom: „Semmi baj.”
És ha ez a mi háborúnk, semmi baj!
Hát nem? Ha ez a mi háborúnk, semmi baj!
Száz éve, a háborúban az embernek volt fegyvere.
Ez nem nevezhető távmunkának.
A puskán pedig volt egy bajonett.
Nem sok muníciót kapott, igaz?
Képzeljék, ott egy puska, és az a parancs: „Lője le!”
„Miért lőném le?”
„Mert különben magát lövi le.”
„De miért tenne ilyet?”
„Mert ráparancsoltak, lője le magát.”
A kommunikáció hiánya.
Ne puskát adj, hanem telót!
Három üzenet, és jók vagyunk.
Aztán utasítanak: „Nem, le kell lőnöd!”
Mire azt feleled: „De én pék vagyok!”
„Péksüteményeket sütök.”
Mire a csávó a határ túloldalán: „Ich liebe Patisserien.”
Tartüchen.
Nézzük az élet napos oldalát!
Kemény volt, de a lényeg a pozitív gondolkodás.
Képzeljék magukat az ő helyükbe!
Ölnek, vagy őket ölik meg, ez volt a dilemma.
Ezek után már nem is nehéz egy diploma megszerzése!
Kösz, hogy meghallgattak!
A nevem Roman Frayssinet. Örültem, barátaim!
Csak így tovább, szuper az energia! Szép estét! Köszönöm!
Elérkezett a célponthoz.
Ezt meg hogy érted? Nem látod a kerítést?
Ez a célpontom? Idióta!
Barom GPS, mindjárt földhöz váglak! Mekkora szar!
Forduljon egyenesen!
BARBÈS STANDUP-KLUB
Hogy vannak? Jól?
Csak én fertőtlenítek. Más le se szarja!
Úgy vagyunk vele…
„Ez az ízlésem, ez a köpésem!”
Hipochonder vagyok, nincs más választásom.
Tapsoljon, aki szintén az!
„Beszennyezem a kezemet, ha hozzáérek!”
Ez a magáé. Fertőtlenítve van, ne aggódjon!
Megkaptam a második oltásomat! Igen!
„Gratulálunk! Nézzék, vannak mellékhatásai!”
A mellékhatások rémesek. Láz, fejfájás, de sose halljuk:
„Kétoldali mellizmom van!”
„Őrület, mi? Pfizer!”
„És te?” „AstraZeneca, tesó!”
Hipochonder vagyok. Tíz éve is beszéltem róla a Brefben.
Üdv! Öregnek érzik magukat?
Tíz éve beszéltem a hipochondriáról a Brefben,
és egy komment sok lájkot kapott.
Így szólt: „Beszarás, a csávó kézfertőtlenítőt használ!”
Igazam volt!
Elmagyarázom. Igazából nem a betegségektől félek, hanem a haláltól.
A hipochondria számomra halálfélelem.
Hétköznapi helyzetben, egy zárt szobában is rám tör.
A mellettem ülő tag tüsszenteni készül.
Tudom, mert így…
Csinál.
Az emberi lény eltűnik, átveszi a helyét az állat.
Ha komolyan beszélsz, oda a hitelességed.
„Igen, jelzáloghitel…”
Közben az jár a fejemben: „Meg fogok halni.” Hallom…
Szóval a csávó…
És tudom, hogy mindjárt kirobban belőle, óvintézkedések nélkül.
Látom magam a koporsóban, négy snájdig pasas viszi,
megyek a halálba, tesó!
Aki nem ismeri a viccet: jó, és fent van a neten.
Sokat tanultam a pandémia alatt.
A reklámokból azt, hogy az emberek nem mosnak kezet!
Tudják, a reklámok, amelyek arra buzdítanak, mossunk kezet vízzel.
Vízzel… Hát nem sokkoló?
Azt javasolták, használjunk szappant. Szappant! 2021-ben!
Elmagyarázom, mit érzek hipochonderként.
Maguk szerint normális. Nem baj.
Elmondom, mit érez egy hipochonder.
Mit éreznének, ha a tévében egy reklám
azt javasolná a sofőröknek, ne üssék el a gyerekeket?
Mert mindenki ezt csinálja.
Annyian, hogy az elnökünknek fel kell hívnia McFlyt és Carlitót.
„Srácok, kéne egy kis dal!”
Erre McFly és Carlito…
Ne üsd el a gyerekeket
És ne egyél kakit se
A nézők meglepődnének: „Nem kéne szart ennünk?”
„Nem is tudtam! Mázli, hogy vannak reklámok!”
Szappan!
Nem üvöltözök tovább.
Hihetetlen.
Számomra ez egy valóra vált álom, persze nem a pandémia,
hanem a tény, hogy az emberek betartják az óvintézkedéseket.
És idén nem volt gasztroenteritisz.
Ezt megünnepelhetjük?
Nem volt ilyen: „Jobban vagyok.”
„Baszki, ki kell mennem!” Egy éven át nem volt ilyen!
Nem tudom, mi marad meg nekem ebből az álomszerű időszakból.
A pandémia után a betegek vajon otthon maradnak?
A könyökükbe köhögnek, maszkot viselnek?
Mi marad az álmomból?
Tudom. Semmi.
Az emberek már le se szarják. Visszatérnek a bárokba, a klubokba.
Vécére mennek, nem mosnak kezet,
aztán a bárpultról eszik a mogyorót.
És élvezik.
Megkínálnak. „Kérsz, Kyan?” Nem tudok nemet mondani. „Aha.”
Szép estét, Barbès! Kösz!
Köszönöm, szuperek voltak!
JAMEL STANDUP-KLUB
Köszönöm.
Hogy vannak?
Szuper. Én is jól vagyok.
Nem voltam túl lelkes, hogy idejöjjek ma este.
Humorral a COVID ellen.
Elég komoly dolgok történtek.
Emberek haltak meg, meg minden.
De jött egy e-mail arról, mennyit fizetnek,
úgyhogy gondoltam, elsütök pár poént.
Nekem nem tűnnek hasznosnak az ilyen esték.
Nem találjuk meg a COVID ellenszerét. Nevetünk, ennyi.
Olyan, mint a humor a rasszizmus ellen.
Nem segít.
A műsor után egy fasiszta se mondja azt…
„Ezeknek mégiscsak van humoruk.”
Jó, hogy az ilyen események nem működnek. Különben még több lenne.
Például humorral a pedofilok ellen.
Az est végére a pedofilok rájönnének…
„Jogos, a hatéves már kicsit öreg.”
Szóval, a COVID kemény volt.
Csak jó okkal mehettünk ki.
Például a háziállat miatt.
Nekem nincs állatom, úgyhogy csak egy pórázt vittem magammal.
Ha ki akartam menni, fogtam a pórázt.
Ha a zsaruk kérdezték, hol a kutyám,
azt feleltem, elszaladt.
Egyik nap egy zsaru azt mondta, megvárja, míg visszajön a kutya.
Mondom neki: „Biztos elveszett.”
Másnap reggel hoztak nekem egy kutyát.
Néztük egymást, és arra gondoltunk: „Téged nem ismerlek.”
Igen, voltam COVID-os.
Először tagadtam. Átverésnek hittem.
Manipulálnak minket.
A lezárás előtti napon elmentem egy klubba.
Másnapra beteg lettem.
Tudtam, hogy COVID, mert nem éreztem ízeket.
Felhívtam a COVID-19 ismerőit.
Azt mondták, vegyek borsot.
Ez még a legelején volt.
Gondoltam: „Más lett az orvoslás.
Mintha főznék.”
Vettem borsot, beleszórtam a számba.
Kurvára nem éreztem semmit. Még jobban megküldtem.
„Biztos, hogy COVID? Csináljunk új tesztet!”
„Nyissa meg a YouTube-ot, hallgasson Wejdene-t!”
Kérdezték: „Tetszik?” Mire én: „Ja, rendben van.”
Erre ők: „Akkor tényleg nincs ízlése.”
Nagyon komolyan vettem a karantént. Csak egyszer mentem ki.
A tüntetésre, a feketék életben maradásáért.
Ez fontos ügy volt, mert veszélyeztetett faj vagyunk.
Tüntetni kellett, hogy védett státuszt kapjunk.
Mint a pandák.
Fiatalabb koromban próbáltam megmenteni őket, mert majdnem kihaltak.
Volt, amikor már csak négyen maradtak.
Egyik nap egy csávó megszámolta őket.
„Picsába, csak négy panda maradt!
Ideje telefonálni párat.”
Folyton tüntetnek mindenért. A legutóbb a klímáért.
Meleg volt tavaly nyáron.
Összejöttünk pár taggal.
És azt mondtuk: „Elég volt!
Most már túl meleg van!”
Úgyhogy tüntettünk a nap ellen.
Na jó, ennyi volt. Kösz szépen!
- Halló! - Merre vagy, tesó?
- Várnak rád! - Várjunk, ez meg mit csinál?
- Halló! - A körmöm manikűrözd, ne a csontom!
DUBAJ
Morogjunk rá!
Halló! Te nem figyelsz rám!
Dehogynem figyelek, Djimo!
Először is, csá! Olyan otromba vagy!
Legalább köszönj! Mi a helyzet?
Mikor jössz?
Miről beszél ez?
Mit magyaráz? Nem terveztünk semmit, igaz?
Ma este fellépés van. A Netflix felkérésére.
Netflix?
Jól van, már értem.
Biztos a francia számomra küldték.
De most a dubaji számomon kell hívniuk.
Már az Emirátusok állampolgára vagyok.
Jó. Attól még idejöhetsz. Menj La Chapelle felé!
Miről beszél ez?
Röhögjük ki!
Elég!
Nem, Djimo, Dubaj az Emirátusokban van.
Szerintem még az új párizsi metróval se jutsz el ide átszállás nélkül.
Ez jó volt.
Írd le! Pólóra nyomtatjuk.
- Mit keresel te Dubajban? - Találd ki!
Most influencer vagyok.
Hogy kire vagyok hatással? Kezeket fel!
Mindenkire!
Kiabáljatok egy nagyot!
Akkor mit mondjak nekik?
Na jó. Mondd meg nekik, hogy úton vagyok!
Ha nincs forgalom, négy óra alatt ott leszek.
Tedd le! idegeimre megy.
Oké, indulás! Tudom.
Hozzatok vissza!
Halló!
Nézzétek, ki van itt!
- Szuper! - Aha.
Elég! Mondtam, hogy visszajövök!
De Alban, ma este raclette van!
Elfelejtettem, milyen nap van.
Na jó, akkor maradok!
Bulizzunk ma este!
Belefulladunk az alkoholba!
Igen.
Jól vannak?
Nagyon örülök, hogy itt lehetek ma este…
…hogy itt forgatunk, a Le Fridge-ben.
Sokat dolgoztunk ezen a helyen.
Egy kis ízelítő a Le Fridge történetéből.
Két év kemény munkánkba telt.
Úgy döntöttünk, 2020. március 13-án nyitunk.
Bizony.
Igen.
Időzítésben zseniálisak vagyunk.
Tökéletes időzítés volt. Ez az erősségünk.
Most néznek rám, és idiótának tartanak. De én nem tudtam.
Hát, nem igazán nyitottunk ki 2020. március 13-án,
mert március 10-én a kormány azt üzente:
„Zárjanak be!”
Mire mi: „Tökéletes, még ki se nyitottunk.”
Sokkal könnyebb így rendet tartani.
Nagyon örülök, hogy itt vannak.
Együtt ülnek.
Nem tudom, érezték-e,
de a COVID alatt az emberek féltek.
Kiment valamelyikük a COVID alatt?
A kijárási tilalom idején?
Néha emberekkel találkozol az utcán, és néznek rád:
„Mit keres ez itt?
Otthon kéne maradnia!”
És te is arra gondoltál: „Mit keres ez idekint?”
Nemrég még kijárási tilalom volt este 11-től.
Őrültségnek éreztem. Az, nem?
Ilyet mondani a franciáknak. Takarodó 11-kor.
Franciák vagyunk, mind tudják, hogy gondolkodunk.
A takarodóra egy francia pasas 8:45-kor azt mondja:
„Ne aggódj, Véronique, időben hazaérünk!”
Aztán 9:45-kor azt mondja: „Nem érdekel!
Gyere és kapj el, ha férfi vagy!”
Hogy veszik rá a népet a takarodó betartására?
Elképzeltem Jean Castexet az Élysée-palota előtt
egy nagy kürttel.
„Menjetek haza anyátokhoz, köcsögök!”
De kemény a helyzet. Sosincs vége.
Most jönnek a mutációk. Brit, indiai variáns? Követik?
Remélem, lesz francia is hamarosan.
Büszkék lennénk rá. A franciák a francia dolgokat szeretik.
A francia variáns!
15 nap tünet, 15 nap sztrájk!
A francia variáns.
De a COVID új, pozitív dolgokat is hozott.
Új kifogásokat. „Közvetlen kontakt vagyok.” Használták már?
Ha nem akarsz elmenni valahová, csak ennyit kell mondanod.
„Nem akarok mindenkit megfertőzni.”
Micsoda kamu kifogás! „Nem akarok kockáztatni!”
Egy barátom egy lánynak azt üzente, hogy közvetlen kontakt.
Mire én: „Ne már, ez bunkóság!”
Erre ő: „Nem érdekel, közvetlen kontakt vagyok!”
Mondtam is neki: „Tesó, az esküvődről van szó!”
Ez nem szép dolog.
Őrület.
De legalább megkaphatjuk az oltást,
a védettségit feltölthetjük a netre.
Látták a „TousAntiCovid” appot?
Megláttam a nevét, és arra gondoltam,
sokan dolgozhattak ezen az Élysée-palotában,
és ezt sikerült kitalálni: „Mindenki a COVID ellen.”
Ilyen hülye nevet még nem hallottam!
Minden híres appnak rövid neve van: Instagram, Facebook, Snapchat.
Érzik a tempót? Gyors.
Ezt úgy nevezték el: „TousAntiCovid.”
Hívják úgy, hogy Flax, vagy Tax, vagy Masx! Valami menő neve legyen!
„TousAntiCovid” lett a neve.
Például ott a Tinder.
Tinder a neve.
Nem „MindenkiBaszniAkar.” Értik?
Kösz, emberek! Kösz a kedves fogadtatást!
Kev Adams voltam.
Szép estét!
Hogy szeretik a nulladik pácienset!
Könyökpacsi mindenkinek!
Most jöttem meg Perpignanból.
Bordeaux-i vagyok, és nem akarok párizsinak hangzani,
de a divat állítólag jön és megy.
Perpignanban felült egy körhintára.
Az emberek túl színes ruhákat hordanak.
Spanyolul úgy ejtik a Perpignant, hogy Desigual.
Visszamegyek oda egy kaméleonnal, és meglátjuk, sokkot kap-e.
Szerintem a COVID-18 ott kezdődött.
Se ízlés, se látás.
Őrület. A világ szarrá ment,
mert állítólag valaki megevett egy tobzoskát.
Úgy néz ki, mint egy óriási articsóka.
Őrület.
Ha egy betegség a feketéket vagy az ázsiaiakat tizedeli, az aggasztó,
de ha fehérek halnak bele, globális krízis a neve.
Ha a COVID-19 Ázsiában maradt volna,
a WHO két USB-t, meg egy Norton Antivirus frissítést javasolt volna.
Van egy ötletem. Mondjuk, hogy ez az év nem számít!
Mert olyan az egész, mint egy gigantikus Simon mondja-játék.
„Simon mondja: 'Maradj otthon, ments életeket!'”
„Simon mondja: 'Kint hordj maszkot!'”
„Menj szavazni!”
„Bocs, Manu, nem mondtad, hogy: 'Simon mondja!'"
Egészségigazolást akarnak bevezetni utazáshoz, éttermekbe, színházba.
Franciaországban. Ahol egy felmérés szerint
a lakosság 30%-a nem zuhanyzik naponta.
Amióta levettük a maszkot, újra felfedezem az arcokat.
Tegnap összefutottam egy barátommal, és leesett a maszk.
„Mi újság, Bun?
Én vagyok az, François!
Ne aggódj, nem mostam kezet!”
„Igen.
A szöges ellentétét teszem annak, amit mondanak.
Nem mosok kezet, és egy éve nem zuhanyzom.
Azt akarják, pazaroljuk a vizet.
Túl sokan vagyunk a Földön.
A Facebookon olvastam.
Odanézz, esik! Július közepén!
Felcserélték az évszakokat.
Hogy ne legyen elég a víz.
Ki akarnak irtani minket. A TikTokon olvastam.
Remélem, nem vagy beoltva,
mert nem tudom, hallottad-e,
de amikor a Pfizer kitalálta a Viagrát,
egy szívbetegséget próbáltak gyógyítani vele.
Aztán rájöttek, hogy az egyik mellékhatása az,
hogy feláll.
Nem vagy beoltva, ugye?
Mert fura, hogy a vakcina pont akkor jött ki, mint az 5G.
Kontrollálni akarnak minket.
Rádióhullámokkal.
Figyelnek minket.
El tudod képzelni, hogy hirtelen mindenkinek egyszerre áll fel?
Csak úgy!”
„Igen, ez a tervük része!”
„Látod, az 5G miatt már nem beszélünk egymással.
Nem szeretjük és utáljuk egymást, nem beszélünk,
az emberek nem szaporodnak!
Az emberi fajnak vége!
Fákat fogunk dugni!
Egy lyukat a fán.
Egy lyukat a földben.”
„Képzeljék csak! Egy mókus épp nyugiban ül a fán,
és hirtelen egy mogyoró takarja ki a kilátást!
Egy mogyoró!
A földikutyát a föld alatt
sperma temeti be!
A Mókushíradóban azt látják majd,
hogy Zemmour Mókus szerint ez muzulmán összeesküvés.
Hiányzik az előbőr a mogyorókról.”
Elvesztették a fonalat?
Igen. Ott, hogy „fákat fogunk dugni”,
vagy a „Zemmour Mókus” volt sok?
Biztos őrültnek gondolnak.
De nem tudom, mi jobb: ha őrültnek néznek
egy beteg társadalomban,
vagy inkább beteg lennék…
egy őrült társadalomban.
Bun Hay Mean voltam. Kösz.
Megérkeztem a célponthoz?
Egy fán vagyok! Tarzannak nézek ki? Idióta!
Hölgyeim és uraim, nagy tapsot Vérino úrnak!
Jó estét mindenkinek!
Kösz, hogy eljöttek!
Ennyi idő után.
Megváltozott az életem.
Korábban meg akartam nevettetni az embereket,
de egy év után
csak beszélni akarok.
Akár nevetnek, akár nem,
nem számít.
Lehet, hogy megkérdik majd:
„Milyen volt?” „Nagyon sokat beszélt.”
Élvezzük, mulassunk, mert nemrég még háborúban álltunk!
Az elnök mondta, úgyhogy biztos igaz.
De vicces! „Háborúban állunk.” Emlékeznek a beszédre?
Szíria áll háborúban.
Nem mondanám nekik, hogy: „Mi is!”
„Voltatok a Carrefourban?
Három napja nincs vécépapír, tesó!
Kész rémálom!” Ők is így éreznek maguk szerint?
Vagy Palesztinában, ahol bombáznak.
„Háborúban állunk!” „Ne rinyáljatok!
A franciák a könyökükbe köhögnek!”
Háború? A Pornhub ingyenes előfizetést ad.
Melyik fegyveres konfliktust oldották meg így?
„Az emberek megőrülnek!”
„Nyugi, két hónapig maszturbálni fognak!”
„Este 8-kor a nővéreket tapsolják meg.”
„Szép volt! Minden videójukat láttam!”
Vigyázat, egyesek mindent szó szerint vesznek!
50 év múlva: „Nagypapi háborúzott.”
„Mesélj, nagypapi!”
„Az Amazon nem szállított a negyedikre.”
Már nincs baj. A háborúnak vége, de a kórházban még nincs hely.
Még több mint egy évig.
Nem tudnak kölcsönadni nekik egy kanapét?
Nincs ágy. Egy év múlva sikerül majd ezt megoldani.
De egy éven át próbáltunk rájönni,
a COVID hímnemű vagy nőnemű.
Ez volt a fő problémánk.
A Wi-Fi esetében még nincs egyetértés.
A vírus nevében végül megegyeztünk.
Először új koronavírus volt.
Mint az új iPhone.
Mindenki az új koronavírust akarja!
„Nekem a régi megvan, kaphatok egy jobbat?”
Aztán 2019-nCov lett belőle.
Ez nem volt népszerű.
Valaki biztos nem értette, hol a kötőjel.
Most COVID-19 a neve.
Tedros Adhanom Ghebreyesus, a WHO főigazgatója
elmagyarázta, hogy a COVID-19-et könnyebb kimondani.
Miért nem a WHO-főigazgató nevét változtattuk meg?
Ne már, Tedros Adhanom Ghebreyesus!
Mostantól legyen a neved David! David-19.
Jól cseng a szakmában.
Vannak itt szülők?
Rám nézett, és a karanténra gondolt.
Nem volt egyforma a karantén. Három fiam van.
A videohívások alatt a szingli haverok azt mondták:
„Rohadtul unatkozom!”
Dögölj meg!
Arra is rájöttem emiatt, milyen típusú apa vagyok.
Nem kiabálok, mert úgy hiszem,
ma a gyereknevelés
azt jelenti, elkísérem egy életen át.
De nem ezért nem kiabálok.
Hanem mert hatástalan. Csak emiatt.
Úgy irigylem az utcán ordító apukákat! Elbődülnek…
És mindenki megdermed. Én is ezt akarom.
Ha én elbődülök, a fiaim lepisszegnek.
„Több tiszteletet, vagy elmondom anyátoknak!”
Vannak apák, akik tudnak üvölteni.
Három emelettel lejjebb egy pasi úgy üvölt, hogy én is félek.
„Srácok, ez idejön!
Bántani fog minket!
Van, hogy éjjel jön ide, amikor dolgozunk,
és elbújik az ágyatok alá.
Szoktátok mondani, hogy árnyékot láttatok.
Ő az.
Ha csengetnek, te nyitsz ajtót.
Te vagy a kicsi, hozzád kevésbé kötődünk.”
Nem tudok ordítani egy gyerekkel.
Nincs hozzá meg a szókincsem.
Ha szidom a gyerekeimet,
azokat a szavakat használom, mint a szüleim.
Ordítok, mint egy öregember. „Vérlázító vagy!”
"Feldühítesz! Ennek pokoli ára lesz!"
Pofán akartam vágni magam, amikor ezt hallottam a saját számból.
„Ennek pokoli ára lesz!” A maguk szülei is ezt mondták?
Ezzel kinek akarnak imponálni? Mikor ijedtünk meg?
Mondott ilyet valaha is egy haver: „Ennek pokoli ára lesz”?
Apu ezt mondta, biztos komoly dolog.
Menjünk, mielőtt pokoli ára lesz!
Ne oda, mert feldühítjük!
Ennyi volt mára. Kösz, hogy meghallgattak!
Hatalmas köszönet!
Jó estét! Ez az!
Én mindenkit elfogadok!
Mindenkit bírok, a bőrszín nem számít.
De egy típust gyűlölök,
ezt a karantén alatt fedeztem fel.
Azokat, akiknek nyaralójuk van.
A gazdag mocskokat!
Le a burzsujokkal, esküszöm!
Túl sokan jöttek ezzel,
mert az én a házam nem is az enyém, értik?
Páran azt mondták: „Hakim, a karantén idejére
Aix-en-Provence-ba megyek az anyósomékkal.
Van ott egy szép házuk. Medencével. Gazdagok.”
Az én anyósomék háza
az én házam. Értik már?
Komolyan, az én házam. Francba!
A szegények egymás közt házasodnak.
Mi szegényen nőttünk fel.
Olyanokkal házasodunk, akik nem örökölnek.
A nejem azt mondta: „Ne mondj ilyet! Szép kulturális örökségünk van.”
Mire én: „Picsába vele! Tartsd meg, a tiéd lehet!”
Próbáld kulturális örökségből fizetni a számlákat, tesó!
„Nincs pénzem, hölgyem,
de vannak szép olajfáim. Az is jó lesz?”
Ne már! Mekkora vicc a kulturális örökség!
A nyaralók nagyon felbosszantottak.
Van, akinek nyaralója van.
Látták, milyen nehéz volt nekünk a karantén a lepattant lakásunkban?
Nem is lakások, hanem buszmegállók.
Komolyan. Alvás közben a lábad a hűtőhöz ér.
Mindent hallani.
A falak vékonyak.
Ez az igazság, nem élet ez.
Egy szomszéd nagyon felhúzott.
A lezárás előtt mindig tőlem kért sót.
Folyton sót kért.
Két hónapig nem láttam.
Visszajött, mondom neki:
„Csá, Julien!” Szegényt így hívják.
„Hol voltál a karantén alatt?”
„A nyaralómban, Normandiában.”
„Add vissza a sómat, te mocsok!”
A sóm kellemesebben töltötte a karantént, mint én.
Dühös vagyok a sómra.
Le se szarom. Cukorral eszem a sülkrumplit.
A másik, ami tökre bosszantott a karantén alatt,
a „maradj otthon” hashtag volt. Emlékeznek?
„Maradj otthon!”
Tutira nem mondta ezt mindenki.
A hétköznapi csávók, mint mi, persze.
Cristiano Ronaldo nem.
Láttam Ronaldo sztorijait.
Ronaldo, ha ezt most nézed, jól figyelj!
Naná, hogy te otthon maradsz!
Láttam a sztorijaidat a 3000 négyzetméteres kertedből!
Akkora a kert, hogy útdíjat szednek benne.
Két éghajlati öv van benne, egyenlítői és trópusi.
Egy nap síelhet és napozhat. Ez nem normális dolog.
Ronaldo, ilyen nincs!
Bosszús vagyok.
De volt egy szép pillanat.
Emlékeznek, hogy untuk a legutóbbi karantént?
Ki akartunk menni, levegőt venni.
Egy esemény sokat segített, a tüntetés Adama Traoréért.
Egész Párizs tüntetett,
de nem az ügyben hittek, csak friss levegőre vágytak.
Észrevettem a hazugokat.
Én is elmentem. Sok tüntetésre járok.
Élvezem. Jó a hangulat. Kellemes.
Otthon megnéztem, miket írnak a közösségi oldalakon.
Volt pár őrültség, egy nő azt írta:
„A tüntetés kicsit csalódás volt.”
Most se értem, miért.
„Nem jött be a könnygáz.” Nem értem.
„Csalódás volt a tüntetés. Fary miatt mentem oda,
és Hakim Jemilit láttam.” Ezt írta.
Csalódás vagyok. Tessék. Ez…
Egyesek a hírességek miatt járnak tüntetésre, nem tiltakozni.
De én is dühös voltam, mert Omar Sy miatt mentem ki,
és Faryt láttam. Frusztráló.
Kösz szépen. Hakim Jemili vagyok. Szép estét!
Kösz! Nagy tapsot maguknak!
Szép estét!
MADAME SARFATI KLUBJA
Tegyétek, amit mondok,
szigorúan veszi a szabályokat!
Fary, nem érted? Itt nem lehet filmezni.
- Egy szót se szóltam. - Mondjad!
- Ő itt Ahmed Sylla. Ismered? - Üdv!
Színházi ember. A Différent César-díjra volt jelölve.
- Moziban. - Ne!
És Hakim. Ahmed Sylla! A színész!
- Játszd el, hogy nő vagy! - Ne már!
- Kérlek! - Ez komoly?
Jó estét! Bejöhetek?
- Nagyon tehetséges. - Ez komoly, Fary?
Ennyit tudsz? Női hangon beszélsz?
Jó, ez nem eredeti. Játszd a lúzert!
Hölgyem, bemegyünk. Hogy miért? Elmondom…
Déli lúzert.
- Mi a baj a… - A déliek kicsit hangosabbak.
Be akarunk menni!
- Most a filozófiaprofesszort! - Sigmund Freud szerint…
- Nem lúzert, filozófiaprofesszort! - Montesquieu-t!
- Melankólia. - Oké.
- Ágyi poloskák! - Koncentrálj rá!
Didier Deschamps, aki most veszítette el az EB-t.
Valóban úgy vélem…
Didier Deschamps, aki most nyerte meg az EB-t.
Valóban úgy vélem…
Piros lap! Laurent Blanc!
Azt mondtam, nincs kamera. Nem értitek?
- Rendben. - Bernard Lama!
Ezek nevek, nem paródiák.
- Vegedream! - Eszembe se jutott. Ez jó!
- Az. - Ez nem utánzás.
Na végre, elment! Kifogytam a figurákból.
- Picsába! - Megmagyarázom.
Nem szereti a paródiákat. Ezért mondott nemet.
Ismerem őt, ha akarjátok, elintézem.
- Rajta! - Félek tőle.
Neked is félni kéne. Miért nem félsz? Ijesztő a csávó.
Kifogytam a figurákból.
Nem, egy még van.
Tejszínhab.
Egy rakás idiótával vagyok. Ez a baj.
- Én vagyok a… - Jöhet az eper is.
- Jól van. Minden rendben. - Nyomás!
De te nem mehetsz be.
Miről beszélsz? Az én helyem.
Utána megbeszéljük.
Nem, Hakim. A Madame Sarfati Faryé. Viccel.
De…
Menj! Tűnés innen!
- Rendben. - Megyünk.
Nincs idő a szar paródiáidra!
Bohócok! Én is utánozok bárkit!
Bourvil!
Hol az elektromos robogóm?
Louis de Funès!
Ez nem volt jó.
Loïc! A barátom volt általánosban.
Minden oké, Hakim?
PFFF… KONFERENCIA PIERRE-EMMANUEL BARRÉVAL
Jó estét! Kezdjük is meg…
…az új konferenciámat,
ezt a mindenki számára gyümölcsöző találkozót!
Kulturáltabbnak érzik majd magukat, gazdagabbak lesznek.
Adunk és kapunk.
Mindenki nyer, ahogy a kibaszott köcsögök mondják.
Meglátják majd, a cél egyszerű.
A képernyőn megjelenik egy kérdés. Például:
„Milyen korreláció áll fenn az RNS-vírus
és a citotoxikus T-sejtek kimerülése között?”
- És választ várok. - Igen.
A válasz „nem”.
Hosszú este lesz.
Sokkal könnyebb is lehetett volna ez a folyamat,
ha kérdések és válaszok helyett csak válaszok vannak.
Például: „Hogy gyakrabban dugjak.”
De ez problémát okoz, mert ehhez az egyszerű válaszhoz
számos kérdés illik.
Eszünkbe juthat ez:
„Miért regisztráltál a Tinderre?” „Hogy gyakrabban dugjak.”
Vagy: „Miért tettél drogot az almaszószba?”
Nyugi, csak bio almaszószt használok!
Fontos a gyerekek egészsége.
De nézzük, miért vagyunk itt ma este,
a kormány által kiadott friss számok tükrében!
Drámaiak. Nézzék!
„Huszonöt halott, 997-en lélegeztetőgépen.”
Szörnyű, és ezek csak a rendőri brutalitás áldozatai.
A COVID-adatokat még nem kaptuk meg.
A szörnyű emberi veszteség mellett
az egészségügyi krízis sok kérdést vetett fel.
„Most, hogy könyökpacsival üdvözöljük egymást,
Philippe Croizon még megérdemli a rokkantkártyát?”
„Sophie Davant felkészült az új világra?”
És persze a kérdés, amit mind felteszünk:
„A nejem sem ízt, sem szagot nem érez.
Meg kell mosnom a farkamat?”
Az összes kérdés gyors átfutása helyett
egyet fogok most kivesézni.
Íme. „Hányszor kezelhetünk félre
egy egészségügyi krízist, mielőtt végleg hülyének néznek minket?”
Ezt a kérdést Emmanuel M. tette fel Touquet-ből.
Üdv, Emmanuel! Köszönöm a kérdést.
Igaz, hogy a kormányt néhány kritikával illethetjük
2020 januárja óta.
Írtam egy listát.
„Franciaország biztonságos.”
„Vigyázat, a vírus ide is eljut!”
„Plakátokat tettünk ki a reptereken.”
„Csak egy megfázás.” „Maradj otthon!”
„Menjenek el szavazni!”
„A kórházak felkészültek.”
„A szemeteszsák jó köpeny helyett.”
„Van elég lélegeztetőgép.”
„Nincs elég lélegeztetőgép.” „Rendeltünk párat.”
„Bakker, rosszat rendeltünk!”
„Rengeteg maszkunk van.” „Bocs, mindet elégettük.”
„A maszk hatástalan.” „A maszk kötelező.”
„A karantén sikeres lesz.” „A nyitás is.”
„A gyerekek nem fertőznek.” „Vigyázzanak!”
„A gyerekek fertőznek.”
„Újranyitottuk az iskolákat.” „Nem fertőzők.”
„Az egészségügyiek remek munkát végeztek. Jutalmat érdemelnek.”
„Kitüntetjük őket.”
„Segítjük a diákokat. Kulturális útlevelet kapnak.”
„Az angol variáns Angliában terjed.”
„A brazil csak Brazíliában.” „Az indiai csak Indiában.”
„Vigyázat, érkeznek a variánsok!”
„Időben meglesz a vakcina.”
„A fenébe, késik a vakcina!”
„Feloldjuk a vakcina szabadalmát.”
"Nem oldjuk fel a szabadalmi oltalmat."
„Hátha a barátaink a Sanofinál kidolgoznak egy vakcinát 2067-ig.”
Szóval, amint látják,
elég nagy a zűrzavar.
Macronnak egy dolog sikerült: elkapni a COVID-ot.
De még abból is felépült.
Olyan sikerrel vette a pandémiát,
mint egy lebénult biciklis a Tour de France-ot.
Minden lépésnél kudarcot vallott,
ezért javaslom, hogy nézzük meg ezeket a számokat.
180 000 euró, 15 000 euró.
Ennyibe kerül egy diploma a nemzeti közszolgálati egyetemen,
ennyibe pedig a tanulási nehézségekkel küzdők főiskoláján.
Vajon miért ebből a kategóriából válogatjuk a vezetőinket,
ha ebből is lehetne?
Hasonló képességek alacsonyabb áron
ezen a közösség csak nyerhet.
És hogy lemérjük Emmanuel Macron kudarcát
ebben a szörnyű krízisben,
elég végignézni az áldozatok hosszú listáját.
Édouard Philippe.
Muriel Pénicaud.
Christophe Castaner.
Agnès Buzyn.
Nicole Belloubet.
Angyalkák, akik túl korán távoztak.
Másfél év alatt
Macron többször cserélt minisztert, mint maszkot,
vajon ezek a változások a kabinetben hatásosak voltak?
A válasz nem.
Hasmenés esetén hiába váltunk alsót, tíz perc múlva újra szennyes.
Mert a probléma fentről ered, ezektől a seggfejektől.
Ugyanez igaz a kabinet átrendezésére.
Kösz, hogy eljöttek. Pierre-Emmanuel Barré voltam.
Üdv! Hogy vannak?
Jó érzés kimozdulni a karantén után!
Én kicsit bosszús vagyok, mert élveztem a karantént.
Nagyon élveztem.
Otthonülő típus vagyok, szeretek egyedül lenni.
Egy gondom volt: hogy a férjem is ott van.
Nem, nagyon szeretem őt, de csak napi két órában.
Hajnali 3:00 és 5:00 között, amikor alszik.
Néha nagyon feldühít.
Nem értik, tényleg nagyon feldühített.
Annyira, hogy néztem rá, és arra gondoltam…
Rossz húzás, hogy gondolkodni hagy.
Néztem, és arra gondoltam:
„Három hónap börtön nem is rossz, igaz?”
Nem nagy ügy. Egy kis ütés torokra.
Egy gyors R2-es, GTA-módra, és kész.
Halálra idegesített.
Ekkor jöttem rá: nehéz együtt élni valakivel.
Az benne a legnehezebb, hogy egy házban lakik veled az illető.
Azt csinál, amit akar, de ott van.
Egy idő után a hibákra koncentrálsz, és minden,
amit a másik csinál, idegesít.
Még az is, ahogy eszik.
„Nézd meg, hogy eszik!”
Ha iszik, akkor is hallom, ahogy kortyol.
Legszívesebben kinyírnád.
De bevallom, nekem is vannak hibáim.
A takarítás terén mániákus vagyok.
Hadd magyarázzam meg!
Vizes kézzel nem érhetek hozzá a kilincsekhez.
Nem léphetek ki a zuhanyból, ha nincs zuhanyszőnyeg.
Összefogdosták a mikrofont, eljátszom, hogy nem zavar, de…
Undorodom tőle!
A szigorítások bevezetésekor fogadkoztak:
„Ha hazamegyek,
kezet mosok, lemosom a telefont, a bevásárlást.”
Mire én: „Eddig mit csináltak ezek?”
Látták a kézmosásra buzdító reklámokat?
Eddig hol éltek?
Komolyan!
Arra is rájöttem, más fogalmaim vannak a koszról, mint a barátaimnak.
Amit koszosnak tartok, azzal nincs bajuk. Fura!
A lányok szívesen beszélnek a szexről, de én szégyenlős vagyok.
Néha elmesélnek ezt-azt, én úgy teszek, mintha érteném,
de igazából arra gondolok…
„Francba, ilyeneket csinál? Nem is gondoltam róla.”
„Milyen hajlékony!”
De az egyikük nem ismer mértéket.
Túlságosan belemegy a részletekbe.
És kínos, mert közben végig meredten bámul rám.
„Fadily, én ezt meg ezt szeretem.” Én meg nem értem…
„Mesél nekem, vagy szeretné, ha beszállnék?”
Korbácsokról és bilincsekről magyaráz.
Azt mondja: „Biztos mocskosak vagyunk.”
Mire én: „Nem, csak agresszívak.”
Erre ő: „Lehet.
Imádom, amikor a számba teszi az ujjait.”
Na, ez a mocskos!
Mi a fenének csinál valaki ilyet?
Ez nem PCR-teszt. Talán külföldre megy?
Köszönöm, Fadily Camara voltam. Köszönöm!
Hogy vannak?
Boldog vagyok, hogy a Netflixnek forgatok.
Mielőtt elkezdem, tartozom egy vallomással.
Már régebben, két-három éve forgattam velük,
egy helyen, ahol szuper bluetooth-os hangszórók voltak.
Gondoltam: „Ez a Netflix.” És lenyúltam. Hát tessék.
Elloptam a bluetooth-os hangszórókat,
és nagyon szégyellem, mert az volt rájuk írva: „Shirley-nek.”
Elloptam a saját ajándékomat. Ez durva.
Meg se köszöntem nekik.
A pandémia alatt az emberek az én életemet élhették.
Észrevették a kormányzat és a társadalom logikátlanságait.
Üdv az életemben!
„Engedélyeznem kell saját magamnak, hogy kimenjek?
Viseljek maszkot? Ne viseljek? Nem tudom.”
Erről szól az életem.
„Minek hordjak melltartót, ha nincs mellem?
Mit támogassak vele, a patriarchátust?”
Nem értem, mit akarnak tőlem.
Igazam van?
Nagy a nyomás, hogy viseljünk melltartót. Frusztráló.
Strandon voltam, és egy pasinak nagyobb melle volt, mint nekem.
Szőrös!
„El kéne takarnia a mellét!”
Nekem szép a felsőtestem, beolajozhatom, mutogathatom a strandon.
Szép a felsőtestem. Az Instára is posztoltam egy képet.
Meztelen felsőtesttel, és nem törölték…
Szép a felsőtestem.
A kutyámmal voltunk a képen, látszott az egyik mellbimbóm.
Valaki azt kommentelte: „Az ott kutyakaja?”
Szép a felsőtestem.
Régóta érzem a logikátlanságokat.
Vicces volt. A művész barátaim dühöngtek,
mert nem kulcsfontosságú besorolást kaptak.
Főleg a fehér barátaim. „Mi az, hogy nem kulcsfontosságú?”
„Először nehéz.
Aztán megszokod. Ne aggódj, ülj le!
Van egy szuper dolog, a hip-hop. Hallottál róla?
Ha az se elég, van füvem.”
De komolyan, ezek a videók sokkoltak.
„Nem vagyok kulcsfontosságú.”
Hát ezért. Úgyhogy hagyd abba!
A nem kulcsfontosságúságnak van egy pozitív aspektusa is.
Eszedbe jut, hogy nem vagy halhatatlan. Ez fontos.
Elegáns megfogalmazás, igaz? Könyv is lehetett volna belőle.
De igaz, hogy jó érzés nem kulcsfontosságúnak lenni,
mert eszedbe jut: „Lehet más is az életem.”
Vicces: az emberek rájöttek, meghalhatnak.
„Meg is halhatunk!” „Eddig is így volt.”
„De ez most komoly!”
„Mindig is az volt.” „De nem is!”
Ezért sokan változtattak az életükön, azt csinálták, amit szeretnek.
Ezért vagyok én művész. Nem vagyok kulcsfontosságú.
Egy ideális világban nem lennének humoristák.
Nem kéne fizetni a nevetésért.
Nem kéne nagyobb gond, mint hogy elfogyott a mangó.
„Mázli, hogy kivi még van!”
Ilyen problémákkal kéne küzdenünk.
Nem tudok koncentrálni. Szerintem a Netflix lyukakat fúratott a falamba.
Kicsit stresszes vagyok.
Mintha vizsgáznék a saját szobámban.
„Hol az ágyam?”
Egyre emlékszem, amit Macron mondott
a pandémia alatt, a két lezárás között.
Egy nő mondott egy jót egy bárban,
az emberek ott nyilvánulnak meg. A legjobb standupos hely, és ingyenes.
Ott szoktam inspirálódni. „Igen, mondjad!”
A lány dühös volt, és azt mondta:
„Én nem tudom, mit mondott Macron, de nem köszönt.”
Mentem, emberek. Köszönöm!
Jó estét!
Hogy vannak? Ez szuper! Boldog vagyok.
Először lépek színpadra a COVID óta.
Fura, hogy maszkban vannak.
Eldobhatók, jól van.
Voltam olyan hülye, hogy moshatót vettem.
Akár 30 mosás.
Ki számolja a mosásokat?
Pontosan.
De komolyan, megváltoztatta az életünket.
Két éve a Galeries Lafayette-ben
kiröhögtük a maszkot viselő ázsiai turistákat.
Most rajtunk a sor. A maszk az életünk része.
Ami ijesztő…
Az, hogy nemrég jártam a Lafayette-ben,
láttam pár ázsiai turistát,
és nem csak maszk volt rajtuk,
hanem eldobható kabát is.
Van egy egyszerű elméletem.
Aki valami nem divatosat visel,
az tud valamit, amit én nem. Ennyi.
Sok fura dolgot éltünk át.
Az első karantén alatt mind otthon ragadtunk,
tévéztünk,
vaddisznókat láttunk a Champs-Élysées-n, delfineket Velencében.
És arra gondoltunk:
„Amikor ennek vége, vadonatúj világ lesz.”
És most itt vagyunk.
Ez itt az új világ?
Furcsán hasonlít a régire, csak rosszabb.
De komolyan, mi történt?
Tudatosabbak lettünk, és két hét után itt a káosz.
Fel kell ébrednünk.
A globális felmelegedés durván érezhető.
Tennünk kell valamit.
Talán leszokunk a húsevésről.
Nem vagyok vegán aktivista,
de szerintem le kéne állnunk.
Szkeptikusnak tűnnek. Értem.
Az embereknek rossz a memóriájuk.
Ismételjük át! Valami seggfej megevett egy denevért vagy tobzoskát,
és leállt a világ.
Húst evett. Ennyi történt.
Nem tudom, ki mondta, hogy ne ítélkezzünk felszínesen,
pedig kurvára azt kéne.
Ha a csávó tényleg megette volna
azt tobzoskát vagy a denevért,
látta volna, milyen gusztustalan, és nem eszi meg.
Mindenki látott már denevért.
A tobzoska olyan, mint egy pikkelyes görény. Undorító.
Az a ritka faj, ahol még a kicsik is rondák.
Két ilyen van, a tobzoska és Le Pen.
Ha felszínesen ítélkezett volna,
nem lennénk ilyen szar helyzetben.
Állítólag valami idióta szerint a tobzoska csirkeízű.
Akkor egyen csirkét! Ne legyen ekkora barom!
Idióták vagyunk.
Az embereknek rossz a memóriájuk.
Pár hete egy tag Mongóliában bubópestisben halt meg.
Miért? Mert földikutyát evett.
Úgy kell neki! Bassza meg!
Tudom, csúnya dolog, de mi a franc?
Az ember bízzon az ösztöneiben!
Nem tanultál semmit az elmúlt hónapokból?
A világ leállt, mert egy barom megevett egy tobzoskát,
erre te földikutyát eszel?
Talán olyan helyen laksz, ahol nincs tévé és internet,
de gondolj már bele!
Ha Frédéric Lopez hat hónapja békén hagy,
lehet, hogy megállt a világ.
Gondolj bele! A látszat nem csal!
Hihetetlen! Abban bízz, amit látsz!
Látták a szexuális ragadozókat, mint Strauss-Kahn és Weinstein?
Aki naponta dug ilyen képpel, biztos fegyvert használ.
Legyünk őszinték! Ott van François Hollande.
Az elnöksége végén
a szavazói elismerték, nem volt túl tevékeny.
Tényleg?
Várjunk, szóval nem ő Batman? Keverem őket.
Hát persze! A látszat nem csal!
Képzeljék el François Hollande-ot a középkori csatamezőn, páncélban!
Azt kérdeznék: „Hová megy az üst?”
Baszki! A látszat nem csal, döntsenek ez alapján!
Egy barátom azt mondta egy születésnapon…
Sokan voltunk.
„Egy seggfejjel éltem négy éven át.
Ha bízok az ösztöneimben, egy napig se maradok vele.”
Ezt mondogatta:„Micsoda barom!”
Mire én: „Hagyd már abba, majdnem összeházasodtunk!”
Szép estét! Tom Villa voltam.
Most hol vagyok?
VALAHOL
Ez nem is Párizs térképe!
Merre van a Rue Saint-Denis? A Le Fridge-be megyek.
A körforgalomnál jobbra. Balra? Kösz.
Mi? Bocs, nincs öngyújtóm.
Viszlát!
Kurva élet!
A feliratot fordította: Csonka Ágnes