Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
U SVIJETU U KOJEM DJECA PLAČU SMIJEH MOŽE SAMO BITI OKRUTAN
ZA SVU DJECU KOJA SU ODRASLA SASVIM SAMA NA ULICI
-Dobra večer, dobro došli! -Hvala.
-Merci. -Uživajte!
-G. Yasin! Molim vas! -Može fotografija sa ženom?
-Molim vas. -Može li?
Hvala lijepa. Može još jedna, molim?
Dobro došli, gđice Aslı! Može jedno poziranje?
Cure, jeste li za vožnju?
-Nosi se, jebote! -Nestani!
Ajmo, miči se, momak!
Ajmo, momak!
Majku ti trknutu. Miči se, momak!
Što gledaš, makni se!
Brate!
Brate Mehmet!
Opet si skupljao papir?
To mi dođe kao rekreacija. I malo sam na zraku.
Sav se pokočim ovdje.
Kakva rekreacija? I mi skupljamo papir. Ne moraš se ti umarati.
-Ubijaš se! -Zavrtjelo mi se.
Pa naravno. Želiš se ubiti.
Ništa mi nije.
Nemaš više lijeka. Doktor je rekao da se uspraviš. Tako.
Halo? Striče Tahsin?
Pomozite! Mjesta.
-Mjesta, čovječe! Pomozite! -Pomakni se.
-Pomozite! Gdje je sestra? -Uzmite broj.
-Što? Gdje? -Na aparatu kraj vrata.
Tražim pomoć, a vi kažete da uzmem broj.
Ne bojite se ruke Božje?
Drži se. Možeš?
Sjedi uspravno, dobro?
Dobro.
Pomozite nam!
Pomozite mom sinu, molim vas!
-Ne može disati. -Nosila!
-Oprezno. -Odmaknite se. Kako je?
-Pipam puls. -Respiratorni trakt je otvoren.
Ima bradikardiju i anizokoriju.
-Puls slabi. -U crvenu zonu!
-Ozdravit ćeš, malo moje! -Otvaram vaskularni pristup.
-Napravite pretrage za alergije. -Odmah!
Dijete moje…
Ozdravit ćeš, obećavam ti!
Sve će biti dobro.
REDOMAT
Udahnite.
Izdahnite.
Udahnite.
Izdahnite.
Obucite se.
Čekate transplantaciju bubrega.
Morate izdržati dok ne nađu donora za vas.
Vrijeme je za dijalizu.
Naručite se što prije. I idite nefrologu.
Ne mogu više, doktore.
Striče Tahsin!
Uđi.
U Istanbulu još traje jak pljusak koji je večeras iznenada počeo.
Izdano je žuto upozorenje.
Ovo su snimke pljuska. Meteorološka služba…
Jesi li vidio malog, Gonzi?
-Što je s njim? -Ne znam, brate.
I, što kaže doktor?
Sve isto. Još čekam bubreg.
-A novac? -Puno sam uštedio.
Još malo.
Samo da nađu bubreg, sve drugo ćemo lako.
Baš tako.
Daj lezi, brate.
-Rekao si da ne smrdim? -Zbilja ne smrdiš.
Ne seri! Tako smrdim da je doktoru valjda otpao nos.
E ja ništa ne osjećam.
Već si bolje.
Dobio je morfij. Uskoro će se urokati.
Nije li uvijek urokan?
Moramo naći ljekarnu koja radi da mu uzmemo lijek.
-Nema problema. -Hvala.
-Kad ćete ići u hamam? -Prekosutra. Zašto?
Gadno bazdite, momče.
Ima pravo, grozno smrdimo.
I ceste su…
Ostavi to, ako može.
To.
Ajme…
Svojoj kletoj sudbi moram prigovoriti
Toj se vječnoj patnji moram usprotiviti
Prevrtljivoj sudbini i životnoj nedaći
Na sve svoje probleme
Ja imam prigovore
Na ljubavi neispunjene
Na osmijehe umjetne
Na smrt prije samog života
Prigovor imam ja
Ljepotane, jesi za malo zabave?
Što se radi?
Gol!
Što je?
Dobro sam, Gonzi.
Danas neću doći.
Šalim se.
Stižem za pet minuta. Samo da doručkujem.
Dobro, vidimo se.
Dobro jutro, Hacer.
Samo pleti, stiže zima.
-U slast, momci. -Hvala.
-Ugodan dan! -Hvala.
-Ugodan dan, Hasane. -Hvala.
-Brate Mehmet! -Što je?
Imaš pet lira?
Prosjaci mali, čekali ste me? Ha?
Ne, brate.
Za to ćeš kupiti ljepilo, je li? Klipane.
Nije istina, kupit ćemo kruh.
-Ne seri, kao da vas ne poznam. -Tako mi Boga!
Ne zaklinji se Bogom, mali. Već vas je dovoljno kaznio.
Gle kakvi ste.
Ma vi.
Otjerat ćete me u propast. Evo.
Ako vidim da snifaš, gotov si.
Idite.
Krasno. Rekao sam im…
-Kako si, Mehmete? -Dobro, vi?
Baš se vraćamo sa štajge. Uzeli smo burek.
Ima još, hoćeš?
-Mogu dati djeci. -Može.
-Imaš cigaretu? -Imam.
-Daš jednu? -Čekaj.
-Evo. -Hvala.
Uzmi još.
Pokušavam prestati. Ne kupujem ih.
-Dobro. -Čekaj.
-Hvala, mili. -Vidimo se.
-Bok! -Pozdrav.
Çağla, hvala na bureku!
Pozor!
-Što radite? -Gdje si ti?
Evo ga. Mislili smo da nećeš doći.
-Došao sam. -Nije problem.
Idemo.
Pazi.
Izvoli.
-Kako si, Buho? -Dobro sam.
-Uzmi bureka. -Hvala.
Čuvajte se drotova, nemojte da vas ovaj put ulove.
-Bolje izgledaš, šefe. -Sinoć sam mislio da ću umrijeti.
-Hvala, Gonzi. -Molim.
Ali trebaš hitno doktoru.
-Burek? -Može.
-Jedite pa na posao. -Evo.
-Uzmi. -Hvala, brate.
-Uzmite koliko želite. -Polako, ugušit ćeš se.
-Sretno! -Hvala.
Brate, nemoj ići skupljati papir jer je vrijeme lijepo.
Sjeti se strica Tahsina. Jako je zabrinut za tebe.
Dosta, Gonzi. Ovdje sam, ne idem nikamo.
Samo kažem. Sinoć si mogao umrijeti.
Da.
Smrt nije problem.
Ali što je s našim snovima?
Imamo ih puno. Ne možemo sve ostvariti.
-Ne sjećaš se, narkiću? -Čega?
Ah.
Evo.
To samo ti znaš pročitati.
To je popis koji smo pisali za tvoj rođendan. Što sve želimo raditi.
-Još ga imaš? -Naravno.
Zašto to sada spominješ?
Nije li pravo vrijeme za to?
Bez bubrega će biti…
-„Ne treba se bojati smrti… “ -„Nego toga da nisi ni živio.“
-Da. -Nemoj tako.
Ali tako je. Dakle, popis.
Može.
Dobro. Što piše?
Evo, gledaj.
Prvo.
„Naći majku.“
Drugo.
-Što je to? -Ni ti ne znaš pročitati.
Čekaj. „Voziti se u kabrioletu.“
Stalno te nagovaram. A ti nećeš.
-Odjebi. -Jebi se!
Vrati mi cigaretu. I ostani u svojoj zoni.
-Čuvaj guzicu. -Nitko nema takvu guzicu!
Samo ti kažem da se čuvaš. Budalo.
NAĆI MAJKU, VOZITI SE U KABRIOLETU, IĆI U LUKSUZNI HOTEL, LETJETI AVIONOM
200, 300, 400, 500, 550, 600, 650…
1000.
83 kilograma kartona.
Dobro.
45 kg.
Evo.
-Hej! -Što je, budalo?
-Ne diraj te boce. -Odjebi, ne tiče te se.
Hej, ti.
-Odjebi na svoj teren. -Što kažeš?
-Gle… -Dođi ovamo.
-Samo dođi. -Što kažeš?
-Dođi. -Što?
Što?
-Ugodan dan! -Hvala.
Dođi, mali.
-Jebeni… -Hej!
Gdje je?
-Evo ga! -Stoj!
-Seronjo jedan! -Dođi ovamo!
61 kg kartona.
Evo.
Hej!
-Što je ovo? -Stani!
Jebemti!
Što je, seronje?
Ulovit ću ja tebe.
-Gdje si ti? -Evo me. Našao sam blago.
Braćo draga, ova boca trenutačno vrijedi 10 lira.
Ali kad je obradi krijumčar Şüko, vrijedit će puno više.
-Koliko je tih boca? -Petnaestak.
Zbilja?
Vražji sretniče.
-Ma što je sada to? -Cigara.
Ma vidite ga. Pravi se važan s polovicom cigare.
Pa što ako je polovica? Vidi se da je cigara. Zar ne, Buho?
-Tako je. -Dobro. Idite.
Idemo.
-Laku noć. -Laku noć, Buho.
-Polako s tim. Koliko ima? -57 kg kartona.
57.
-Evo pologa. -Hvala.
-Uzmi. -Hvala.
Izvažimo.
Možeš ti danas?
Želim ići prositi na vjenčanje.
Možda mi udijele koju liru.
Može, ja ću.
-Da? -Da.
-Evo ti to. Vidimo se! -Nosi se.
Hej, Gonzi!
Operi lice, plašit ćeš ljude.
-Molim?! -Seronjo jedan.
Idi i ti, već je kasno.
Molitva je počela.
-Izvoli. -Hvala.
-Izvoli. -Hvala, brate.
-Hvala. -Vidimo se sutra.
Smrdljiva štakorčino!
Hej, mačko!
Hej.
Van!
Mačko, van!
Što je ovo?
Otkud si se ti stvorio? Ha?
Dobro, dobro, ne boj se! Evo maknut ću to.
Otkud ti u vreći?
Otkud ti u njoj?
Kako se zoveš?
Reci, dečko. Mačka ti odgrizla jezik?
Digni se s poda, prehladit ćeš se. Dobro, ne moraš.
Dobro.
Tukli su te?
Ha?
Hej, izgubio si se?
-Idemo na policiju? -Ne na policiju, molim te!
Dobro, nećemo na policiju. Nemoj plakati.
Reci bar kako se zoveš.
-Ali. -Molim?
-Ali. -Ali.
Ali.
Gdje su ti roditelji?
Nemam oca.
A majka?
Pa, jesi li gladan?
Bi li jeo?
Imam rižu.
Ali ne možeš ovdje jesti. Dođi do stola, smjesti se.
Moja riža je slavna. Savršena je.
Možemo prvo jesti pa onda razgovarati. Može?
Dođi, stavljam na tanjure.
Evo! Dođi.
Ne boj se.
Stavit ću tu, dobro?
Dobro.
Kako dobro miriše!
Još to.
Kečap.
Nećeš se najesti bez kečapa.
Dobro?
Prvi put jedeš s kečapom?
I?
Je li dobro?
Onda, Ali…
Hoćeš li mi reći?
Odakle si došao?
Gdje živiš?
Ha?
Slušaj.
Ako mi ne kažeš…
Moramo na policiju.
Ne, molim te!
Pobjegao si?
Zašto?
Moram zaraditi.
Zaraditi?
Zašto tako mali moraš zaraditi?
Da spasim mamu.
Od koga?
Od očuha.
Mama će moći živjeti sa mnom.
Očuh te stavio u vreću?
Ne, mama.
Ali…
Zašto bi mama dijete stavila neznancu u vreću?
To te očuh?
Ne boj se.
Evo ti cipele, bos si.
Možda budu malo tijesne, ali nosi ih.
Ne moraš se bojati.
Ovdje si siguran.
Znaš što?
Ja živim blizu. Možeš prespavati kod mene.
Sutra ćemo dalje razgovarati. Može?
-Ulazi. -Što je bilo?
Uđi.
-Gdje si bio danas? -Ovdje. Što je?
-Kamo si išao? -Zašto šapćeš? Netko je ovdje?
-Izašao si iz zone? -Išao sam u Cihangir. Ništa nije bilo!
-Zašto si me zvao… -Tiho.
Dođi.
Gledaj. Mali je bio u tvojoj vreći.
Što ću sada s njim?
-Brate… -Što?
Ne znam.
Idemo stricu Tahsinu.
Molim? O čemu ti?
Znaš kakav je! Odmah će ga odvesti na policiju!
Pa neka! Ne možemo zadržati dijete.
Mali je pun masnica. Pun!
-Doma su ga tukli. -Bar ima dom.
Da sam ja bar imao dom u kojem su me roditelji tukli.
Svu djecu tuku.
I nas su sjebali.
Ni nama nije bilo lako.
Vodi malog na policiju, čovječe.
Majka ga je stavila u vreću.
Bila je tako očajna da ga je morala ostaviti.
Kako ga sada ja mogu ostaviti?
Ne.
Neću ga ostaviti dok ne doznam istinu.
Što ako žena požali i ode na policiju?
Zna gdje ga je ostavila. Ja ću nadrapati, ne ti.
Bio je u mojoj vreći. Predaj ga.
Ne možeš se ni za sebe brinuti, jebote! Ne navlači si ga na vrat!
Predaj im ga, zaboga.
Hoćeš li to učiniti?
Reci nešto.
-Zakuni mi se. -Što?
-Zakuni mi se. -Nemoj da se kunem.
-Zakuni se da nećeš reći stricu Tahsinu! -Brate.
Zakuni mi se. Ja ću mu reći budem li morao.
-Zakuni mi se, Gonzi. -Dobro.
-Zakuni se, kažem! -Dobro. Kunem se!
-Kunem se. -Dobro.
-Kunem se. Prestani. -Dobro.
-Dobro? -Dobro.
Kunem se. Dobro.
-Kunem se. -Dobro. Dobro, čovječe, dobro.
-Pustit ću te. Dobro. -Dobro.
-Dobro, dobro. -Dobro.
Dobro.
-Ideš u hamam? -Dan za kupanje. Koliko su?
-50 lira. -50.
Imaš kratke hlačice i majice za dečka od 8-9 godina?
-Imam. Pričekaj. -Dobro.
Vi…
Vidio sam vas u bolnici.
Sin je dobro?
Mehmete. To će mu biti dobro.
To je za njega.
-Dobro. Koliko? -Samo 40 lira.
Izvoli.
Hvala.
Polako, jebote!
Prevruće je!
Čovječe, i dalje smrdiš.
Daj mi tu zdjelu. Hajde.
Vruće je!
Moraš polako lijevati, idiote!
Tko je to?
Moji roditelji.
-Jesi li ih ikada vidio? -Nisam.
-Onda? -Mogu valjda sanjati o njima.
Hej! Ne polijevaj me!
Dosta!
Stani! U napad!
-Ajme! -Memo!
Evo ti!
Evo, polij ih vodom.
Hajde! Baci!
Prestani.
Ne mene, njih!
Čekaj malo!
Ma dosta je bilo!
Ako se voliš igrati vodom, možemo ići na more.
-Može! Naučit ćeš me plivati? -Ne znaš plivati?
-Ne. -Naučit ću te, naravno.
Iz srebrne se zdjele polijevamo
Znate gdje je sada bio on
Iz srebrne se zdjele polijevamo
Znate gdje je sada bio on
Onaj zbog kojeg u nevolji ja sam
To je tvoj, tvoj
Tvoj, tvoj, tvoj Tvoj šugavi stric
Oh, srce moje
Srce moje, ah te tkalje
Iz srebrne se zdjele polijevamo
Sada smo čisti i mirisni.
A sada…
Češalj.
Da vidimo. Tako.
Lijepo je. Jesi li gladan?
-Što ćemo jesti? Gonzi! -Da, brate?
-Gladni smo. -Što ćemo jesti?
Može hamburger?
Da!
Hvala. Sjajno izgledaju. Dajte mi blagoslov.
-Izvoli. -I pomfrit! Odlično.
Izvoli, Ali.
Uzmi pomfrit.
-Što ćemo večeras? -Što?
-Nije li ti rođendan? -Čekaj. Što si naumio?
Zna li itko od nas kad mu je rođendan?
Ne, Gonzi.
Čovječe, prati me.
Možemo imati zabavu za Alija. Pozvati djecu. Muzika.
Torta od Hüseyina, sa svjećicama.
Dobra ideja.
-Bit će zabavno. Uživat će. -Dobro.
-Dobro? Reci svima. -Može. Buho!
Večeras proslava kod nas. Pripremite se.
Pozovi sve. I dovedi muzičare.
Ali, kakvu tortu voliš?
-Ja? -Da. Čokolada, jagode, banana?
-Može čokolada? -Čokolada?
Dobro izgleda.
Gonzi, čekajte tu. Odmah se vraćam.
Može, brate.
Dobro došao, Mehmete.
-Kako si, Hüseyine? -Kao uvijek.
Možemo li što dobiti? Imamo rođendan danas.
-Čiji? -Nije važno, svi slavimo.
-Dobro, dođi. -Hvala.
Koji okus?
-Nisu valjda stare? -Nisu. Najviše tri dana.
-Dobro. Kakva je ta? -Otprije dva dana je. Krokant.
-Dakle, fina je? -Jest.
Može, uzet ću. Imaš i neke svjećice?
-Naravno. -Brate!
Ali?
Ali? Što je bilo?
-Jedna žena me htjela oteti. -Molim?
-Gdje je Gonzi? -Ne znam.
Dođi. Koja žena?
Koja, Ali? Pokaži mi!
-Jeste li vi? -Drogiran si? Zašto vičeš?
Tko je to bio?!
Ali.
Ne boj se. Ja sam ovdje, dobro?
Brate, našao sam super bocu…
Zašto si ga ostavio?
-Pogledao sam smeće… -Jebeš smeće!
Netko ga je htio oteti. Što bi bilo da su uspjeli?
Brate, stišćeš me.
Brate Mehmet?
Ali?
Dobro, idemo.
Dođi.
Papuče!
Večeras slavimo rođendan. Veseliš li se?
Obavio si?
Oh!
Oh, ne!
Onda…
Čiji je danas rođendan?
-Moj! -Moj!
Nabijem vas! Nismo li nedavno slavili tvoj rođendan?
Možemo opet. Želje su besplatne.
Možemo opet, nego što! Ubit ćemo se od slavlja!
Bravo!
-Gonzi? -Da, brate?
Torta je spremna?
Donijet ću je.
-Što je, blesani? -Oho!
-Ne puši dok nisi nešto poželio. -Ja mogu puhati?
Najmlađi su prvi.
Svi nešto poželite.
-Poželio si nešto? -Jesam.
Hajde.
Ne smijte se.
Pokušajmo zajedno.
Hajde.
Jedan, dva, tri!
Bravo!
Fino je.
Sviđa li ti se?
-Odlična je. -Da.
Što ste poželjeli?
Progutao je u jednom komadu.
Ja želim vidjeti mamu.
Svake godine isto. Promijeni želju. Hajde.
Ja želim umrijeti.
Zašto? Mlad si. Zašto bi htio umrijeti?
Puno je godina pred tobom. Odrast ćeš.
Zašto želiš umrijeti?
Znaš da mi je mama umrla kad sam bio mali.
Da?
Ako umrem kad odrastem, neće me prepoznati.
Neće, zar ne?
Što si poželio?
Da mama bude ovdje sa mnom.
To je moguće.
Prvo moram uštedjeti novac.
Koliko trebaš?
Dovoljno da dođe živjeti sa mnom.
Mogu li i ja raditi?
Razmislimo do sutra.
-Hoćeš li me sutra naučiti plivati? -Naravno.
Kamo idemo?
U Sarayburnu.
Struja je jaka, ali ondje sam ja naučio plivati.
Slušat ćeš moje upute. I nije preduboko.
Mama će se jako veseliti što znam plivati, znaš?
Naravno. Apsolutno.
Brate Mehmet?
Voliš li ti svoju mamu?
Svatko voli svoju mamu, Ali.
Gdje je ona?
Jako daleko.
Zašto ne odeš k njoj ako je voliš?
Otići ću, Ali.
Otići ću.
Prilično uskoro.
Ali?
Ali!
Çağla.
Jeste vidjeli Alija? Dečka s kojim sam sinoć bio?
-Što je, mili? -Jeste ga vidjeli ili niste?!
Nismo, vjeruj! Lud je.
Ali!
Jeste li vidjeli dečka od 8-9 godina? Zove se Ali.
Recite nešto!
Ali!
-Što je? -Što je bilo?
-Što je? -Brate?
Gonzi.
Ali?
Gdje si bio, Ali? Tražim te cijelo prijepodne.
U snu sam vidio mamu.
Kao da je bila negdje blizu. Dozivala me.
Išao sam je tražiti. Nisam je našao pa sam se vratio.
Ali.
Ovdje je prilično opasno.
Nemoj više ići van bez mene, može?
Prestrašio sam se.
Znaš li svoju adresu?
Ali možeš mi pokazati ako se vratimo onamo?
Zašto?
Da joj kažemo da si dobro.
Očuh će me vidjeti.
Neće. Sve ćemo isplanirati.
Pokazat ćeš mi kuću.
Pa ću razgovarati s mamom kad očuh ode, dobro?
Ne, mama mi je rekla da se ne vraćam.
Bojala se. Što je drugo mogla reći?
Ne želim da se još više boji.
Nemoj misliti da te se želim riješiti.
Želim da zna.
Da si živ i zdrav.
-Brate? -Da?
Naći ćemo novac, je li?
Naravno. To nije teško.
Slušaj.
Dogovorimo se nešto.
Pokaži mi gdje živiš pa ću ti nabaviti novac, može?
Daj ruku.
-Dogovoreno? -Dogovoreno.
Idemo do mora?
Dobro.
Dođi!
-Neću se utopiti? -Dođi, ja ću te držati.
Pazi da ne staneš na nešto oštro.
-Hladno je! -Neće biti hladno kad uđeš.
Hajde, dođi!
Moraš me držati.
Lezi na trbuh.
-Hajde! -Plivam!
Gonzi!
Dođi ovamo!
Plivam!
Bravo.
Odlično.
Eto, danas si naučio plivati.
Mama će se iznenaditi.
Reći će: „Bravo, sine!“
Dobro.
Laku noć.
Brate Mehmet.
Hvala ti.
Nema na čemu, Ali.
Ima li čaja, Mehmete?
Zakleo se da ti neće reći. A odmah me odao, zar ne?
Ne ljuti se na Gonzalesa. Reci mi što ćeš učiniti, majku mu.
Ne znam.
Stvorio se niotkuda. Nisam ga mogao izbaciti.
Roditelji su sigurno zabrinuti.
Jesi li im se pokušao javiti?
Razgovarao sam s malim.
Odvest će me do kuće i razgovarat ću s mamom.
I što ćeš joj reći?
„Dobro je, bez brige.
Dovest ću vam ga kad god želite.“
Što ako ga je ona izbacila iz kuće?
Što ako ga ne želi?
Nije tako.
Htjela ga je spasiti od očuha.
Kako znaš?
Vidio sam.
Pun je masnica.
A što je mama radila dok ga je on tukao, bogati?
Jadnica valjda nije mogla ništa.
Gad ih je vjerojatno tako tukao da se jako bojala.
-Da spasi sina… -Stavila ga je u vreću?
-Tako je. -Recimo da je to istina.
Ne bi li ga mama tražila po cijelom Istanbulu?
Možda ga traži.
Bit će sretna kad ga dovedem.
Što ako kaže
da ga je namjerno izbacila i ne želi da se vrati?
-Što onda? -To je nemoguće.
Koja bi majka to učinila, molim te lijepo?
Sve majke vole djecu, štite ih,
paze ih i maze.
Je li?
Zar nije tako?
Reci mi onda, Mehmete.
Gdje su majke sve ove djece?
Gdje je Gonzalesova majka?
Gdje je Buhina majka? Gdje je Arapova majka?
Zašto su ta djeca na ulici?
Razumijem.
Onda ću se ja brinuti za njega.
Kao što se ti brineš za nas.
Ti si bolestan, momče moj. Bolestan si.
Striče Tahsin!
Ali!
Što se smijete? Ha?
Nosite se.
Ali!
-Što je? -Dođi, imam dar za tebe.
Brzo!
Ne smijte se, može?
Dođi ovamo.
Hopa!
Htio si da ti nađem posao. Našao sam ti posao!
Što je to?
To…
-To je moje? -Pa da!
Ja sam ti to izradio.
Daj ruku.
Zajedno ćemo raditi.
Sve ću te naučiti!
-Može? -Može.
Što da skupljaš, gdje da tražiš.
Uhvati ručke.
Dobro. Ovako.
Da vidimo. Stavi ruku tu. I drugu tako.
-Bravo. Jesi li spreman? -Jesam!
Utrkujmo se!
Idemo.
Vrati se malo.
Tako.
Na moj znak. Tri, dva, jedan!
Sad!
Dobro izgazi.
Moraš ih spljoštiti da ne zauzimaju puno mjesta.
Uguraš sa strane da stoji uspravno. Tako.
Skači!
Idemo.
Otvori čep i jako stisni da izađe zrak.
Evo.
A ova?
Ali, gle.
Svakako uzimaj i ove boce. Po pet lira su.
-Vikendom ih je uvijek hrpa. -Dobro.
Bio si gladan, ha?
Ujutro smo počeli od onog mosta.
Išli smo okolo, popeli se tamo, spustili ovamo.
Evo ti.
Kako je super!
To je bila moja igračka.
Dam ti ga.
-Jesi li umoran? -Jesam.
Ako te nađem budnog, utrkivat ćemo se.
Ako spavaš, vidimo se ujutro. Može?
Može.
Brate Mehmet, gdje je Ali?
-Gdje je? -Gdje je Ali?
Opet ste snifali?
-Zašto se smiješ? -Gdje je Ali?
„Gdje je Ali?“ Što te briga. Doma je, spava.
Budite dobri.
-Samo pitam. -Nosi se!
Gdje je?
Hej.
Što radite?
Ali!
Ali?
Ali!
Snifao si ljepilo?
Ali!
Mobitel…
Gonzi.
Halo? Gonzi, brzo dođi k meni! Trči!
Ali!
Otvori oči, Ali!
Čuješ li me? Ali!
Ali! Zašto si to učinio?
Ali!
Ali! Reci nešto! Ali!
Rekli su da ću vidjeti mamu ako snifam.
Zato.
Ali.
Nemoj nikad više, dobro?
Nemoj nikad više, Ali.
Zašto si me udario?
Nisam te udario. Pljesnuo sam te da se pobudiš.
Zašto mamu ne pustiš na miru?
Ali?
To sam ja, Mehmet.
Hoćeš li mi vratiti mamu?
Ali, ja sam, Mehmet.
-Zašto me tučeš? Što sam ti kriv?! -Ja sam, Mehmet. Nemoj, molim te.
Pljesnuo sam te lagano da te probudim. Ja nisam tvoj očuh, ja sam Mehmet.
-Pusti me! -Dođi. Prestani, Ali!
-Pusti me! -Nemoj! Srce će mi puknuti!
-Boli me, Ali, prestani! -Pusti me!
Mama?
Više neću biti zločest.
Obećavam.
Ali, to je moja fotografija.
Daj mi je.
Jako mi fališ, mama.
Ali, to je moja fotografija. To je moja mama.
Ali.
Daj mi to.
Ali, vrati mi fotografiju. Daj.
Zašto bi to bio ti?
To sam ja, Ali.
To je moja fotografija.
To nisi ti, to sam ja!
-Ti si moj očuh. -Nisam! To je moja fotografija!
Daj mi je, Ali! Daj mi je!
Daj mi je! Nemoj!
Nemoj je poderati! Nemoj, molim te!
Što si učinio? Nemoj!
Što si to učinio?
Ali! Što si to učinio?
Ali.
Što je bilo, brate?
Dali su Aliju ljepilo.
Htio sam ga odvesti u bolnicu.
Sada je dobro. Spava. Smirio se.
Što je s fotografijom?
Mislio je da sam mu očuh i poderao ju je.
Dođi, brate. Dođi. Sada je sve prošlo.
Dođi.
Sve je u redu.
Ionako ne bi mogao u bolnicu ako je snifao.
Rekli su mu da će vidjeti mamu ako snifa.
Pa je snifao.
Tako mu fali mama…
Da je snifao.
I mene su dobili da snifam, seronje.
Kad sam tek postao beskućnik.
I mene su prevarili.
Sada je sve u redu, brate. Lezi, hajde.
Svi smo to prošli. Ne brini se za njega. Odmori se.
Može? Hajde.
Gonzi.
Srce mi se slama zbog toga dječaka.
Sutra ću ga odvesti kući.
Kamo idemo?
Skupit ćemo papira pa idemo u Cihangir.
Nemojmo ići tamo.
Obećao si mi pokazati gdje živiš.
-Ali ne znam gdje je to. -Sjetit ćeš se kad vidiš.
-Sjećaš se ove četvrti? -Sjećam.
Je li tvoja kuća blizu?
Nisi htio na policiju, nismo išli.
Htio si raditi, radili smo. Sada mi moraš pokazati gdje živiš.
Da, Gonzi?
U Cihangiru smo, tražimo Alijevu kuću.
Vidim dječje igralište.
Ne znam.
Ali?
Ovdje živiš?
Poznaješ ga?
Tko je on?
Moj očuh.
Ostani tu.
Hej!
Kamo je nestao?
Ali!
Ali? Ne boj se. Ja sam ovdje.
Što ti je s licem? Dođi.
Tko ti je to učinio? Tko?
Ovi gadovi?
Moj očuh.
Tvoj očuh?
Nemoguće.
On je otišao. Vratio se odande i udario te?
Ne znam.
-Reci mi istinu. -Govorim istinu.
Ovi gadovi su te udarili jer smo u njihovoj zoni, je li?
Pričekaj tu.
-Tko je udario malog? Ti? -Meni govoriš?
Ovo nije tvoj teren.
Policija!
Brz oporavak!
Umalo da vas nismo izgubili.
Imali ste sreće.
Je li vaš sin dobro?
Molim?
Bio je bolestan.
Je li sada dobro?
Zbunjeni ste od lijekova, gospodine. Odmorite se.
Vi…
Tko ste vi?
Gospodine.
Dio vaše krvi još je u aparatu.
Lezite mirno, dobro?
Brz oporavak vam želim.
-Gonzi? -Brate?
Gdje je Ali?
Nije ovdje.
Što to znači?
To znači da ga nisam mogao naći, brate.
Nisi ga našao?
-Što radiš? -Pusti me!
Nisi normalan! Pola krvi je još u aparatu!
Moram ići! Pusti me!
Pusti me, Gonzi! Pusti me!
-Pusti me! -Brate!
Pusti me!
-Pusti me! -Ubit ćeš se!
Pusti me! Pusti me…
Pusti me.
Ubit ćeš se.
Vodi me odavde.
Opet si mu rekao?
-Brate, molim te. -Šuti.
Što radiš, Mehmete?
Zašto si uzeo taj novac?
-Nešto moram učiniti. -Dosta bi bilo, Mehmete.
Makni mi se s puta.
Daj mi novac. Ako ga izgubiš, ne možemo to opet uštedjeti.
-Daj mu, brate. -Maknite se! Pustite me!
Sve ću vas izbosti! Baš me briga što smo braća!
-Natrag! -Daj nam novac.
-Daj. -Pusti me! Natrag, striče Tahsin!
-Uvijek te prevare, Mehmete. -Nitko mene ne može prevariti!
-Želiš u to vjerovati! -U što sam vjerovao, striče Tahsin?!
Nikad me nisi odveo majci.
Nisi ni pokušao!
Bio si grozan prema meni!
Ovaj dječak neće tako živjeti.
Obećao sam mu. Obećao.
Oboje ću ih spasiti.
Pusti me.
-Brate! -Pusti ga.
Pusti ga.
ULICA PATNJE
Moram zaraditi. Da spasim mamu.
Bolestan si, momče moj. Bolestan si.
Imam novac. Preživjet ću.
Preživjet ću za toga dječaka.
Došao sam po vas dvoje.
Vas i Alija.
Mladiću dragi…
Gledajte.
Što je to?
Imam novca. Spasit ću vas.
Opet ti?
Dosta mi te! Opet ti! Ne vraćaj se nikad više! Odlazi!
-Natrag! -Smiri se.
Natrag.
Gdje je Ali?
Ali nije ovdje, mladiću.
Ali!
Evo me, Ali!
Ali!
Mehmete Ali, dosta bi bilo.
Ali, gdje si?
Gdje si, Ali?
Kamo ste ga sakrili?! Gdje je?!
Maknite se.
Ništa nisi naučio?
Kamo ćeš?
Kamo ćeš? Upozorio sam te!
Što si učinio? Ubit ću te!
Ubit ću i tebe i mamu! Samo gnjaviš! Ubit ću te!
Znamo da si živio ovdje, mladiću.
Pitali smo susjede o tebi. Izbacili su te, tvoji roditelji bez srca.
Lijepo sam ti rekao!
Mehmete Ali! Dosta! Pusti moga sina!
Sine moj. Dođi, sine moj.
Tvoji su otišli odavde, sine.
Znam da si patio. Ali moraš prihvatiti stvarnost.
Nemaš obitelji.
Moraš nas ostaviti na miru.
Zbogom, mili.
Mama.
Zbogom, dijete moje.
Mama!
Dosta, dosta!
Dosta!
Dosta…
Mehmet Ali bio mi je poput brata.
Zajedno smo odrasli.
ULICA PATNJE
Pokušali smo izgraditi život na otpadcima tuđih života.
Mehmet Ali bio je drukčiji.
Koji put bi izgubio razum.
Ali?
Na kraju više nije mogao razlikovati uobrazilju i stvarnost.
To je bila moja igračka.
Dam ti je.
Ali!
Djetinjstvo ga je stalno dozivalo.
Dođi, imam dar za tebe. Brzo!
Učinio je sve što je mogao da ima sretno djetinjstvo.
Dečki!
Pušimo zajedno, Ali.
Hajde.
Gledali smo kako se brine za njega.
Ništa nismo rekli.
Lijepo je.
Nismo mogli.
Gonzi! Dobro, dosta.
Ako voliš vodu, možemo do mora.
Nikad nije bio sretniji.
Gdje si bio danas?
Mali je bio u tvojoj vreći. Što ću sada s njim?
Striče, Ali se vratio.
To je moja fotografija! Daj mi je, Ali!
Ne, vrati mi je! Ne, Ali!
Nemoj! Što si to učinio?
Ali!
STAN NA PRODAJU
Samo je htio spojiti svoje nestalo djetinjstvo i svoju majku.
Mama.
Mehmet Ali bio je dijete s ulice.
Nije imao majku da ga ušuška u krevet.
Bio je sasvim sam.
Kao i mi.
Prijevod titlova: Vida Živković