Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
VE SVĚTĚ, KDE DĚTI PLÁČOU, JE SMÍCH POUZE KRUTOST.
VŠEM DĚTEM, KTERÉ VYRŮSTAJÍ SAMY NA ULICÍCH…
- Zdravím, vítejte. - Díky.
- Děkuji. - Bavte se.
- Pane Yasine, máte chvilku? - Zapózujete s manželkou?
- Prosím. - Máte chvilku?
Děkujeme. Ještě jednu fotku, prosím?
Vítejte, paní Asli. Zapózujete nám na fotku?
Holky, chcete se projet?
- Vypadni odsud! - Jeď pryč!
No tak, chlape, uhni!
Hoď sebou!
Sakra, co je to za magora? Uhni!
Nečum na mě a padej.
Brácho!
Brácho?
Mehmete?
Zase jsi byl sbírat papír?
Mám to místo cvičení. Navíc jsem na vzduchu.
Když posedávám, zlenivím.
Na co cvičení? Taky sbíráme papír. Nemusíš se ztrhat.
- Ty se odděláš. - Motá se mi hlava.
Jistě, že motá. Chceš se úplně zničit?
Budu v pohodě.
Došly ti léky. Doktor říkal, že máš sedět rovně.
Pojď sem.
Haló? Strýčku Tahsine?
Pomozte nám! Z cesty!
- Uhněte! Pomozte nám! - Pozor.
- Pomozte nám! Je tu sestra? - Vezměte si číslo.
- Kde? Co? - U dveří máte automat.
Já tu hledám pomoc a vy mě posíláte pro číslo.
To se nebojíte Boha?
Vydrž. Zvládneš to?
Seď rovně, dobře?
Dobře.
Pomozte nám!
Prosím, pomozte mému synovi! Pomoc!
- Nemůže dýchat! - Nosítka!
- Opatrně. - Ustupte. Jak mu je?
- Mám puls. - Dýchací cesty jsou volné.
Zpomalená srdeční frekvence a nesouměrné zornice.
- Klesá mu puls. - Odvezte ho na červenou.
- Uzdravíš se, zlato, slibuju! - Napíchněte mu kanylu.
- Udělejte test na alergie. - Hned.
Chlapečku…
Slibuju, že se uzdravíš.
Všechno bude lepší.
ČÍSLO - PŘEPÁŽKA
Nadechněte se.
A vydechněte.
Nádech.
Výdech.
Můžete se obléct.
Čekáte na transplantaci ledviny.
Musíte vydržet, než se objeví vhodný dárce.
Musíte na dialýzu.
Objednejte se co nejdříve. A zajděte za nefrologem.
Já už nemůžu, doktore.
Strýčku Tahsine!
Nastup si.
Hustý déšť, který nečekaně přišel dnes večer, v Istanbulu stále trvá.
Byl vyhlášen žlutý poplach.
Můžete se podívat na záznam. Meteorologická služba…
Viděl jsi toho kluka, Gonzi?
- Co se mu stalo? - To nevím, brácho.
Tak co povídal doktor?
Pořád to samý, strýčku Tahsine. Pořád čekám na ledvinu.
- A co peníze? - Hodně jsem našetřil.
Skoro to mám.
Až se najde ledvina, hned to bude jednodušší.
Přesně tak.
Proč neležíš, brácho?
- Říkal jsi, že nesmrdím, že jo? - Vážně nesmrdíš.
Jdi do hajzlu. Tomu doktorovi málem upadnul nos.
Tak já to necítím.
Je vidět, že už je ti líp.
Doktor mu dal morfium. Brzy bude lítat v oblacích.
Nelítá v nich náhodou pořád?
Musíme najít otevřenou lékárnu a vyzvednout mu prášky.
- Žádný problém. - Díky.
- Kdy navštívíš lázeň? - Pozítří. Proč se ptáš?
Oba smrdíte jako kupa hnoje.
Má pravdu, páchneme.
A cesty jsou…
Nech to hrát, strýčku, jestli ti to nevadí.
Jo.
Bože…
Mám námitku proti svému krutému osudu.
Mám námitku proti té nekonečné agonii.
Proti vrtkavému prstu osudu. Proti ranám života.
Proti všem problémům.
Mám námitku.
Proti nedovršeným láskám.
Proti vypůjčenému úsměvu.
Proti smrti, která přijde, než člověk začne žít.
Mám námitku.
Ahoj, fešáku! Chceš se pobavit?
No co je?
Gól!
Co je?
Je mi fajn, Gonzi.
Dneska nepřijdu.
Jen žertuju.
Za pět minut jsem tam, jen dosnídám.
Dobře, tak zatím.
Přeju dobré ráno.
Jen pleťte, zima se blíží.
- Dobrou chuť. - Díky.
- Pěkný den. - Díky.
- Pěkný den, Hasane. - Díky.
- Mehmete! - Co je?
Nemáš pět lir?
Vy tady na mě čekáte, vy žebráci?
Ne, nečekáme.
Koupil by sis za to lepidlo, ty chytráku?
Ne, koupíme si chleba.
- Blbost. Myslíš, že tě neznám? - Přísahám Bohu.
Bohu nepřísahej, kluku. Už tě potrestal dost. Koukni na sebe.
Hoši…
Mě z vás jednou trefí. Tady.
Jak vás uvidím čuchat lepidlo, tak s váma zametu.
Mazejte.
To je pěkný. Řekla jsem jim…
- Jak se máš, Mehmete? - Dobře. Jak vy?
Byli jsme se pobavit. A dali jsme si moučník.
Ještě zbylo. Dáš si?
- Můžu to dát dětem. - Dobře.
- Máš cigaretu, Mehmete? - Jasně.
- Dáš mi jednu? - Počkej.
- Tady. - Díky.
Vezměte si víc.
Snažím se přestat. Už je u sebe ani nenosím.
- Tak jo. - Počkej.
- Díky, kocoure. - Mějte se.
Opatruj se.
A děkuju za ty moučníky.
Pozor!
- Co tu vyvádíte? - Kde jsi byl?
Mysleli jsme, že nepřijdeš.
- Jsem tady. - Tak jo.
Jdeme.
Pozor.
Tady.
- Jak se máš, Blecho? - Dobře.
- Dej si moučník. - Díky.
Pozor na švestky, ať tě tentokrát nechytí.
- Vypadáš líp, šéfe. - Včera jsem si myslel, že umřu.
- Díky, Gonzi. - Za málo.
Ale toho doktora bys neměl odkládat.
- Moučník? - Dám si.
- Než půjdu pracovat. - Tady.
- Dej si. - Díky, brácho.
- Vezmi si, kolik chceš. - Pomalu, ať ti nezaskočí.
- Pěknej den. - Díky.
Ne, že půjdeš sbírat papír, i když je venku hezky.
Strýček Tahsin o tebe má velkou starost.
Klid, Gonzi. Jsem tady, nikam nejdu.
Jen říkám, že jsi včera málem umřel.
Jasně.
Umírání není problém.
Ale co ty sny, který máme?
Nemůžeme si je splnit všechny.
- Ty už si nevzpomínáš? - Na co?
Ježíši…
Tady.
Tohle přečteš jenom ty.
Ten bačkorovej seznam jsme napsali na tvoje poslední narozeniny.
- Pořád ho máš? - No jasně.
A proč ho vytahuješ teď?
Není teď ta správná doba?
Bez ledviny začnu říkat: „Taky jsme byli zdraví.“
„A vy jednou umřete jako my.“
- Jo. - Nemluv tak.
Je to pravda. Dáme se do toho seznamu.
Dobře.
- Tak jo, co se tam píše? - Podívej.
Zaprvý…
„Najdi svou matku.“
Zadruhý…
- Co to je? - Sám to po sobě nepřečteš.
- Počkej. „Projet se v kabrioletu.“ - No jasně, tak si naskoč.
- Naser si! - Ty si naser.
Vrať mi ty cigarety! A drž se v rajónu.
- Abys nedostal na kokos. - Mýho kokosu se nedotkneš!
Radši si dej pozor, ty pitomče.
NAJDI SVOU MATKU, PROJEĎ SE V KABRIOLETU, PŘESPI V LUXUSNÍM HOTELU, LEŤ LETADLEM
200, 300, 400, 500, 550, 600, 650…
1000.
Osmdesát tři kilo kartonu.
Dobře.
Čtyřicet pět kilo.
Tady.
- Hej! - Co je, blbečku?
- Nech ty flašky! - Jdi do hajzlu, hleď si svýho.
Páni.
- Vrať se, kam patříš. - Co jsi říkal?
- Podívej… - Pojď sem.
- Pojď. - Co jsi říkal?
- Pojď sem. - Co?
Tak co?
- Pěkný den. - Díky.
No tak, pojď sem.
- Zasranče! - Hej!
Kde je?
- Tady! - Stůj!
- Ty jeden hajzle! - Vrať se sem!
Šedesát jedna kilo kartonu.
Tady.
Hej!
- Co se to děje? - Stůj!
Do hajzlu!
Co se děje, vy pitomci?
Jednou ho dostanu.
- Kde jsi byl? - Teď jsem tady. Našel jsem poklad.
Bratři moji, tahle láhev má teď hodnotu deseti lir.
Ta se ale podstatně zvýší, až na ní zapracuje pašerák Suko.
- Kolik jich máš? - Deset, patnáct?
Vážně?
Ty máš ale kliku.
- Co to je? - Doutník.
Koukněte, jak se vytahuje s půlkou doutníku.
No co? Doutník je doutník, i když je ho půlka. Že jo, Blecho?
- Jo. - Jasně. Tak mazej.
Dobře.
- Dobrou noc. - Dobrou, Blecho.
- Neudus se. Kolik to je? - Padesát sedm kilo kartonu.
Padesát sedm.
- Tady máš zálohu. - Díky.
- Tady. - Díky.
- Jdeme to zvážit. - Uděláš to dneska ty?
Chci jít žebrat ke svatebnímu průvodu.
Třeba mi dají pár lir.
Fajn, udělám to.
- Fakt? - Jo.
- Tak na. Měj se! - Padej.
A Gonzi! Umyj si obličej, ať neděsíš lidi.
- Co? - Pitomec jeden.
Taky můžeš jít, je pozdě. Už začaly večerní modlitby.
- Tady. - Díky.
- Na. - Díky, brácho.
- Díky. - Uvidíme se zítra.
Kryso jedna pitomá!
Hej, kočko?
Hej.
Vylez.
Hej, kočko! Vypadni!
Co to bylo?
Kde ses tady vzal?
Tak jo, neboj se. Už to pokládám, nic se neděje.
Proč jsi byl v tom pytli? Co jsi tam dělal? Co?
Jak se jmenuješ?
Mluv, kluku. Snědla ti kočka jazyk?
Vstaň, než se nastydneš.
Fajn, tak tam zůstaň.
Dobře.
Ublížil ti někdo?
Co?
Nebo ses ztratil?
- Mám tě vzít na policii? - Ne, na policii ne, prosím!
Dobře, tak ne. Nebreč, nepůjdeme na policii.
Pověz mi, jak se jmenuješ.
- Ali. - Co?
- Ali. - Ali.
Ali.
A kde máš rodiče?
Nemám tátu.
A co máma?
Nemáš hlad?
Dáš si něco?
Uvařil jsem rýži.
Ale nemůžeš jíst na zemi. Pojď si sednout ke stolu.
Dělám dokonalou rýži.
Tak pojď.
Najíme se a pak vymyslíme, co s tebou uděláme, jo?
Pojď, už ti nandávám.
Máš to tady! Tak pojď!
Neboj se.
Nechám ti to tady, dobře?
Tak jo.
Voní to skvěle.
Tady.
Kečup.
Rýže bez kečupu tě nezasytí. Že ne?
Rýži s kečupem jíš prvně?
Chutná ti to takhle?
Tak co, Ali?
Budeš mluvit?
Kde ses tu vzal?
Kde bydlíš?
Co?
Podívej,
když nebudeš mluvit,
tak musíme jít na policii.
Ne, prosím.
Ty jsi utekl?
Proč?
Abych vydělal peníze.
Peníze?
Na co ty je potřebuješ?
Abych zachránil mámu.
Před kým?
Před otčímem.
Máma bude bydlet se mnou.
Do toho pytle tě nacpal otčím?
Ne, to udělala máma.
Ali…
Proč by strkala vlastní dítě někomu do pytle?
Udělal to otčím?
Neboj se.
A obuj se, ať nejsi bos.
Možná jsou trochu menší, ale lepší než nic.
Nemusíš se bát.
Tady ti nikdo neublíží.
Víš co?
Bydlím kousek odsud, můžeš u mě přespat.
A zítra vymyslíme, co dál. Dobře?
- Pojď. - Co je?
Pojď dovnitř.
- Kde jsi dneska byl? - Tady. O co jde?
- Kam jsi šel? - Proč šeptáš? Někoho tu máš?
- Byl jsi mimo rajón? - V Cihangiru. Nic jsem neudělal.
- Proč jsi mě sem… - Mlč.
Pojď se mnou.
Hele. Ten kluk vylezl z tvýho pytle.
Co s ním teď mám dělat?
- Brácho… - No co?
Já nevím…
Půjdeme za strýčkem Tahsinem.
Za strýčkem Tahsinem? Co to povídáš?
Copak ho neznáš? Vezme toho kluka rovnou na stanici!
Tak ať! Nedává smysl to dítě nechávat…
Ten kluk je samá modřina!
- Doma ho mlátí. - Alespoň má domov.
Kéž bych já měl domov, kde by mě rodiče mlátili.
Každý dítě dostává výprask.
My jsme taky dostávali.
Taky jsme to neměli snadný.
Odveď toho kluka na policajty.
Do toho pytle ho strčila máma.
Byla tak zoufalá, že ho musela opustit.
Copak se na něj můžu vykašlat?
Ne.
Nevykašlu se na něj, dokud nezjistím pravdu.
Co když ta ženská bude litovat a půjde na policajty?
Ví, kde ho nechala? A pak si došlápnou na mě, ne na tebe.
Byl v mým pytli. Odveď ho tam.
Nepostaráš se ani o sebe, sakra. Netahej do toho ještě děcko.
Odveď ho na stanici, proboha.
Uděláš to?
Řekni něco.
- Přísahej mi. - Co?
- Přísahej. - Nenuť mě přísahat…
- Přísahej, že to neřekneš Tahsinovi! - Brácho…
Přísahej, že to neřekneš. Řeknu mu to sám, když budu muset.
- Přísahej mi, Gonzi. - Dobře.
- Odpřísáhni mi to! - Dobře, přísahám!
- Přísahám! - Dobře.
- Přísahám. Pusť mě. - Tak jo.
- Jo? - Jo.
Já ti přísahám. Dobrý.
- Přísahám. - Dobře, tak jo. Fajn.
- Pustím tě. - Jo.
- Tak jo. Je to dobrý. - Dobře.
Tak dobře.
- Jdeš do lázní? - Je den koupání. Kolik za ně?
- Padesát lir. - Padesát.
Máš nějaký šortky a trička na osmiletýho, devítiletýho kluka?
- Jistě, počkej. - Jasně.
To jste vy…
Viděl jsem vás v nemocnici.
Jak je synovi?
Mehmete, tohle mu bude.
To bude sedět.
- Tak jo. Kolik? - Jenom 40 lir.
Tady.
Děkuju ti.
Pomalu!
Je to moc horký!
Vždyť pořád páchneš.
Dej mi tu mísu.
To je horký!
Musíš to lít pomalu, ty pitomče.
Kdo to je?
Moji rodiče.
- Viděl jsi je někdy? - Ne.
- Tak proč je máš? - Můžu o nich snít, ne?
Hele, necákej na mě!
Nech toho!
Počkej! Do útoku!
- Bože! - Memo!
Tumáš!
Na, běž je polejt.
Tak utíkej! Do toho!
Nech toho.
Necákej na mě, ale na ně!
Počkej chvíli.
Tak jo, už dost!
Jestli máš rád vodu, vezmu tě k moři.
- Jo! A naučíš mě plavat? - Ty to neumíš?
- Ne. - Tak tě to naučím.
Ta mísa ze stříbra vyrobená.
Zrovna se vrátil, však víte odkud.
Ta mísa ze stříbra vyrobená.
Zrovna se vrátil, však víte odkud.
Ten, kdo mě dostal do problémů.
Je tvůj, je tvůj.
Je tvůj mizerný strýček.
Zlato moje.
Tkalcovský holky, zlato moje.
Ta míse ze stříbra vyrobená.
A jsme pěkně čistí.
Tak jo.
Ještě učesat.
Ukaž. A ještě tady.
Sluší ti to. Máš hlad?
- Co si dáme? Gonzi! - Jo, brácho?
- Máme hlad. - A co si dáme?
Co třeba hamburger?
Jo!
Dobře, děkuju. Vypadají výborně. Ještě nám to požehnejte.
- Prosím. - Skvěle, máme i hranolky!
Tady, Ali.
Vezmi si hranolky.
- Co budeme dělat večer? - Co?
- Nemáš narozeniny? - Počkej, co to povídáš?
Ví někdo z party, kdy má narozeniny?
Ne, Gonzi.
No tak, hraj to se mnou.
Můžeme udělat oslavu pro Aliho. Pozveme děti, bude hrát hudba…
- Koupíme u Husajna dort a svíčky… - Dobrej nápad.
- Bude mít radost. - Dobře.
- Fajn, tak to všem řekni. - Jasně. Hej, Blecho!
Dneska u nás bude oslava, tak s tím počítej.
Pozvi všechny. A nějaký muzikanty.
Ali, jakej dort máš rád?
- Já? - Jo. Čokoládovej, jahodovej, banánovej?
- Čokoládovej! - Čokoládovej?
Ten vypadá dobře.
Gonzi, počkejte tady. Hned se vrátím.
Jasně, brácho.
Vítej, Mehmete.
- Jak se máš, Husajne? - Pořád stejně.
Pořádáme dneska oslavu. Co nám můžeš nabídnout?
- Pro koho to bude? - To je fuk, slavíme všichni.
- Jasně, tak pojď. - Díky.
Jakou příchuť?
- Nejsou zkažený, že ne? - Jsou nejvíc tři dny starý.
- Dobře. Co tenhle? - Ten je tu dva dny. Oříškový.
- A je dobrý? - Jasně.
Tak já si ho vezmu. A měl bys pro mě i nějaký svíčky?
- Jasně. - Díky.
- Brácho! - Ali?
Ali? Co se ti stalo?
- Nějaká paní mě chtěla unést. - Co?
- A kde je Gonzi? - Já nevím.
Pojď sem. Kdo to byl?
Kdo to byl, Ali? Kdo? Ukaž mi ji!
- To vy? - Jste úplně mimo? Proč ječíte?
Kdo to udělal?
Ali?
Neboj se. Jsem tady, dobře?
Brácho, našel jsem skvělou flašku…
Proč jsi ho nechal samotnýho?
- Já koukal do košů… - To je fuk!
Někdo se ho pokusil unést. Co kdyby se to povedlo, Gonzi?
Brácho, dusíš mě.
Mehmete?
Ali?
Tak jdeme.
Pojď.
Kupte si pantofle!
Dneska bude oslava. Těšíš se?
Čural jsi?
To snad ne!
Tak jo.
Kdo má dneska narozeniny?
- Já! - Já!
Jdi do háje! Neslavili jsme tvoje narozeniny nedávno?
Můžeme to zopakovat. Přání je zdarma.
Jasně, že to můžeme zopakovat. A pořádně to oslavíme!
Tak to se máš, brácho!
Máme ten dort?
Přinesu ho.
- Tak co, vy magoři? - Páni.
- Něco si přej, než je sfoukneš. - Můžu je sfouknout?
Mladší mají přednost.
Přejte si něco.
- Přál sis něco? - Jo.
Tak do toho.
No tak, nesmějte se.
Zkusíme to spolu.
Šup.
Raz, dva, tři.
- Dobrá práce! - Dobrá práce!
Je dobrý.
Chutná ti?
- Je výborný. - Jo.
Co jste si přáli?
Ten to ani nekouše.
Já si přál vidět mámu.
Každý rok si přeješ to samý. Měl bys to někdy změnit.
Já jsem si přál umřít.
Proč? Jsi ještě děcko. Proč bys chtěl umírat?
Máš před sebou spoustu let. Budeš dospělej chlap.
Proč bys chtěl umřít?
Víš, jak mi umřela máma, když jsem byl malej?
Jo?
Když umřu jako starší, tak mě nepozná.
Že ne?
Co sis přál?
Abych tady měl mámu.
To se dá zařídit.
Nejdřív musím něco našetřit.
- Kolik potřebuješ? - Dost na to, aby se mnou mohla bydlet.
Můžu taky pracovat?
Domluvíme se ráno.
- A naučíš mě zítra plavat? - No jasně.
Kam půjdeme?
Do Sarayburnu.
Je tam silný proud, ale taky jsem se tam učil plavat.
Musíš mě poslouchat. Ale není to tam ani hluboký.
Máma bude moc ráda, až uvidí, že umím plavat.
No jo, to je jasná věc.
Brácho Mehmete?
Máš rád svojí mámu?
Každej má rád svoji mámu, Ali.
A kde je ta tvoje?
Daleko.
Proč za ní nejdeš, když ji máš rád?
Půjdu za ní, Ali.
Půjdu.
Už brzy.
Ali?
Ali!
Caglo…
Viděli jste Aliho? Toho kluka ze včerejška?
- Co se stalo, zlato? - Tak viděli jste ho?
Vážně neviděli. To je blázen.
Ali!
Neviděli jste tady asi devítiletýho kluka? Jmenuje se Ali.
Tak mluvte!
Ali!
- Co je? - Co se děje?
- Co je, brácho? - Brácho?
Gonzi…
Ali?
Kde jsi byl, Ali? Od rána tě hledám.
Viděl jsem ve snu mámu.
Zdálo se mi, že je někde blízko. Volala na mě.
Šel jsem ji hledat a když jsem ji nenašel, vrátil jsem se.
Ali,
tady není právě bezpečno.
Už beze mě ven nechoď, dobře?
Vyděsil jsi mě.
Znáš svou adresu domů?
A ukážeš mi, kde jsi vlezl do toho pytle?
Proč?
- Aby věděla, že jsi v pořádku. - Otčím mě uvidí.
Neuvidí, Ali. Vymyslíme nějaký plán.
Ukážeš mi, kde bydlíš,
a já si promluvím s mámou, až bude tvůj otčím pryč, dobře?
Ne. Máma řekla, že už se nemám vracet.
Bála se, Ali. Co jinýho měla říct?
Nechci, aby o tebe měla strach. Neboj se, já tě neposílám pryč.
Jen jí chci říct, že jsi v pořádku.
- Brácho? - Co je?
- Ty peníze seženeme, že jo? - Jasně, Ali. To je hračka.
Tak hele,
uzavřeme dohodu.
Ty mi ukážeš, kde bydlíš, a já ti seženu ty peníze, dobře?
Ruku na to.
- Tak platí? - Platí.
Vyrazíme k moři?
Tak dobře.
Pojď za mnou!
- Neutopím se, že ne? - Pojď, budu tě držet!
Nešlápni na nic ostrýho.
- Je studená. - Za chvilku se ohřeješ.
No tak, pojď sem!
Musíš mě držet!
Polož se na vodu.
- Pokračuj! - Já plavu!
Gonzi! Pojď sem!
Já plavu!
Dobrá práce.
Výborně.
Tak jo, dneska ses naučil plavat.
Máma bude překvapená.
A řekne, že jsi šikovný kluk.
Tak jo. Dobrou noc.
Mehmete?
Děkuju ti.
Nemáš zač, Ali.
Uvařil jsi čaj, Mehmete?
Přísahal, že ti nic neřekne. Hned mě prásknul, že jo?
Na Gonzálese se nezlob. Spíš mi řekni, co budeš dělat.
To já nevím.
Najednou se tu objevil. Nemohl jsem ho vyhodit.
Jeho rodiče si určitě dělají starosti. Zkusil jsi je kontaktovat?
Mluvil jsem s ním.
Ukáže mi, kde bydlí, a já si promluvím s jeho mámou.
A co jí řekneš?
„Nebojte se, bude v pořádku. Přivedu vám ho, kdykoliv budete chtít.“
Co když ho máma vyhodila schválně?
- Co když ho nechce zpátky? - Ne, strýčku.
Chtěla ho zachránit před otčímem.
Jak to víš?
Nejsem slepý.
Je samá modřina.
A co dělala jeho máma, když ho mlátil?
Podle mě neměla na vybranou.
Ten zmetek ho řezal tak moc, že se určitě musela bát.
- Aby ho zachránila… - Nacpala ho do vozíku, že jo?
- Přesně tak. - Řekněme, že je to pravda.
Neběhala by jeho máma po celým Istanbulu, aby ho našla?
Možná se ho teď snaží najít.
Bude ráda, až ho uvidí.
Ale co když řekne,
že ho vyhodila schválně a nechce ho zpátky?
- Co potom? - To není možný, strýčku Tahsine.
Jaká matka by se tak zachovala?
Jako že všechny matky chrání, milují
a vidí se ve svých dětech? To si myslíš?
A není to tak?
Tak mi řekni, Mehmete,
kde jsou matky všech těch dětí?
Kde je Gonzálesova matka?
Kde je matka Blechy? Nebo Araba?
Proč jsou ty děti na ulici, Mehmete?
Chápu, strýčku.
Pak bych se o něj postaral.
Jako se ty staráš o nás.
Ale ty jsi nemocný, chlapče.
Strýčku Tahsine!
Ali!
Čemu se smějete?
Jděte někam.
Ali!
- Co je? - Pojď sem, mám pro tebe dárek.
Hoď sebou!
Nesmějte se, jasný?
Tak pojď sem.
No vidíš.
Chtěl jsi, abych ti našel práci. Tak jsem to udělal.
A jakou?
Tuhle.
- Ten je můj? - No jasně.
Sám jsem ti ho vyrobil. Dej mi ruku.
Teď budeme pracovat spolu, Ali. Všechno tě naučím.
- Dobře? - Dobře.
Co sbírat, kde hledat…
Popadni ho.
Tak dobře…
Tak jo. Tu ruku dej sem. A tou druhou to chyť stejně.
- Dobrá práce. Jsi připravený? - Jo!
Dáme si závod.
Do toho.
Couvej.
No vidíš.
Až řeknu. Tři, dva, jedna,
teď!
Pořádně to udupej.
Zabírají hodně místa, musíš je zmačkat.
Dej je ke kraji, aby tam pěkně stály. Takhle.
Vyskoč!
Jedeme.
Sundáš víčko a pěkně to zmáčkneš, abys vytlačil všechen vzduch.
Hele.
A co tahle?
Ali, podívej se.
Vždycky ber tyhle flašky. Prodávají se za pět lir.
- O víkendech jich najdeš spoustu. - Dobře.
Měl jsi hlad, co?
Ráno jsme začali támhle u toho mostu.
Šli jsme okolo, pak tam nahoru a až sem.
Vezmi si ho.
To je bezva!
Měl jsem ho jako kluk.
Teď je tvoje.
- Jsi unavený? - JO.
Jestli budeš vzhůru, dáme si pak závod.
Kdybys spal, uvidíme se ráno, jo?
Dobře.
Brácho Mehmete, kde je Ali?
- Kde je? - Kde je Ali?
Už jste zase sjetý?
- Proč se smějete? - Kde je Ali?
Co se staráš, kde je Ali? Je doma a spí.
Buďte hodný.
- Jen se ptám. - Trhni si.
Kde to je?
Hej!
Co to děláte?
Ali?
Ali!
Ali?
Ali!
Čuchal jsi lepidlo?
Ali!
Kde mám telefon?
Gonzi…
Haló? Gonzi, rychle přijď ke mně domů!
Ali!
Otevři oči, Ali.
Slyšíš mě? Ali?
Ali? Proč jsi to udělal?
Ali!
Ali? Mluv se mnou, Ali!
Říkali, že když to udělám, uvidím mámu.
Tak proto.
Ali.
Už to nikdy nedělej, dobře?
Už to nikdy nedělej, Ali.
Proč jsi mě praštil?
Nepraštil jsem tě, Ali. Chtěl jsem tě probudit.
Proč nenecháš mámu na pokoji?
Ali?
To jsem já, Mehmet.
Vrátíš mi moji mámu?
Já jsem Mehmet, Ali.
- Proč jsi mě praštil? Co jsem ti udělal? - To jsem já, Mehmet. Nech toho.
Jenom jsem tě chtěl probudit. Nejsem tvůj otčím, jsem Mehmet.
- Nech mě! - Pojď sem. Nech toho, Ali!
- Hned mě pusť! - Dost, Ali! Hrozně mi ubližuješ!
- Ubližuješ mi, Ali. Nech toho. - Pusť mě!
Mami?
Teď už budu hodnej kluk.
Slibuju.
Ali, to je moje fotka.
Dej mi ji.
Moc mi chybíš, mami.
To jsem já, Ali. To je moje fotka. S mojí mámou.
Ali, dej mi tu fotku.
No tak, Ali, vrať mi tu fotku.
Proč bys na tý fotce byl ty?
Jsem to já, Ali.
Je to moje fotka. Nejsi tam ty, ale já!
- Ty jsi můj otčím. - Nejsem, Ali! A je to moje fotka!
Dej mi tu fotku, Ali!
Dej mi ji! Nedělej to!
Netrhej ji, Ali! Prosím, Ali, nedělej to!
Co jsi to udělal, Ali? To ne…
Co jsi to udělal?
Ali. Co jsi to udělal?
Ali.
Co je, brácho?
Donutili Aliho čuchat lepidlo.
Chtěl jsem ho vzít do nemocnice.
Už je mu dobře. Spí. Uklidnil se.
A co ta fotka?
Myslel, že jsem jeho otčím a roztrhal ji.
Vstávej, brácho. Pojď sem. Už je po všem.
Tak pojď.
Je to dobrý.
Stejně ho kvůli lepidlu nemůžeme vzít do nemocnice.
Řekli mu, že když se načuchá, uvidí svoji mámu.
Tak to udělal.
Tolik se mu stejská, že čuchal lepidlo.
Ti zmetci mi to udělali taky.
Když jsem prvně skončil na ulici.
Taky mě oblbli.
Už je to dobrý, brácho. Měl by sis lehnout.
Všichni jsme to zažili. Nedělej si starosti a odpočiň si.
Dobře? No tak.
Gonzi.
Mrzí mě, co se s tím klukem stalo.
Zítra ho vezmu domů.
Kam to jdeme?
Posbíráme trochu papíru a pak půjdeme do Cihangiru.
Já tam nechci.
Ještě jsi mi neukázal, kde bydlíš.
- Ale já nevím, kde to je. - Však si vzpomeneš.
- Znáš tohle sousedství? - Jo.
Bydlíš někde poblíž?
Nechtěl jsi na policajty a já tě tam nevzal.
Chtěl jsi práci a já ti ji sehnal. Tak mi teď ukážeš, kde bydlíš.
Jo, Gonzi?
Jsme v Cihangiru, hledáme Aliho domov.
Je tu hřiště.
To nevím.
Ali?
Tady bydlíš?
Ty ho znáš?
Kdo to je?
Můj otčím.
Počkej tady.
Hej!
Kam zmizel?
Ali!
Ali? Neboj se, jsem tady.
Co to máš s obličejem? Pojď sem.
Kdo ti to udělal? Co?
Tamti zmetci?
Můj otčím.
Tvůj otčím?
Nemohl to být on, Ali. Odešel. Nebo se vrátil tudy a praštil tě?
Já nevím.
- Řekni mi pravdu. - Říkám pravdu!
Ti hajzlové tě zbili, protože jsme v jejich rajónu, co?
Počkej tady.
- Kdo praštil toho kluka? Ty? - To mluvíš na mě?
Tohle není tvůj rajón!
- Poldové! - Poldové!
Brzy se uzdravte.
Málem jsme vás ztratili.
Měl jste štěstí.
Je váš kluk v pořádku?
Co prosím?
Nebyl nemocný?
Je už v pořádku?
Máte v sobě spoustu léků, pane. Odpočiňte si.
Vy…
Kdo jste?
Pane?
Vaše krev se ještě pořád filtruje.
Klidně ležte, dobře?
Ať je vám lépe.
- Gonzi. - Brácho?
Kde je Ali?
Není tu.
Jak to myslíš?
Nemohl jsem ho najít, brácho.
Nenašel jsi ho?
- Co to děláš? - Pusť mě!
Zbláznil ses? Půlku krve máš pořád v tom stroji!
- Musím jít! Pusť mě! - Hej!
Pusť mě, Gonzi! Nech mě!
- Nech mě! - Brácho!
Pusť mě!
- Nech mě! - Vždyť se zabiješ!
Pusť mě! Nech mě!
Nech mě…
Zabiješ se.
Odveď mě pryč.
Zase jsi mě prásknul?
- Brácho, prosím. - Zmlkni.
Co děláš, Mehmete? Na co sis vzal ty peníze?
- Musím něco udělat. - Už dost, Mehmete.
Jdi mi z cesty, strýčku Tahsine.
Dej mi ty peníze. Jestli o ně přijdeš, už si nenašetříme.
- Dej mu je, brácho! - Zpátky! Nesahejte na mě!
Všechny vás pobodám! Je mi fuk, že jste moji bratři!
- Zpátky! - Dej nám je, Mehmete.
- Dělej. - Pusť mě! Zpátky, strýčku Tahsine!
- Vždycky tě oklamou, Mehmete. - Mě nikdo neoklame!
- Tomu věříš jenom ty sám! - Čemu jsem uvěřil, strýčku Tahsine?
Nikdy jsi mě nevzal za mámou!
Nikdy jsi to nezkusil!
Zacházeli se mnou jako s bastardem!
Ten kluk nedopadne stejně.
Dal jsem mu slib. Slib!
Oba je zachráním.
Pusť mě.
- Brácho! - Nech ho jít.
Nech ho jít.
PRŮBOJNÁ ULICE
Musím vydělat peníze, abych zachránil mámu.
Jsi nemocný, chlapče. Jsi nemocný.
Mám peníze. A přežiju.
Kvůli tomu klukovi.
Přišel jsem pro vás.
Pro vás a Aliho.
Chlapče drahý…
Podívejte se.
- Co to je? - Mám peníze. Zachráním vás.
Zase ty?
Už tě mám plný zuby! Už se sem nikdy nevracej!
- Zpátky! A hned! - Jen klid.
Kde je Ali?
Ali tady není.
Ali!
Jsem tady, Ali!
Ali!
Ali.
To stačí, Mehmete Ali.
Ali, kde jsi?
Kde jsi, Ali?
Kde jste ho schovali? Kde je?
Vrať se.
Tak už ses poučil?
Kam utíkáš?
Kam to jdeš? Copak už jsem tě nevaroval?
Co jsi to provedl? Já tě zabiju!
Zabiju tebe i tvojí mámu! Jsi příšernej otrapa! Zabiju tě!
Víme, že jsi tu bydlel, chlapče.
Ptali jsme se na tebe sousedů. Tvoji bezcitní rodiče tě vyhodili.
Co jsem ti říkal?
Mehmete Ali! Dost! Pusť mýho synka!
Pojď ke mně, chlapečku.
Tvoje rodina už tu nežije, chlapče.
Vím, že jsi trpěl, ale musíš tu realitu přijmout.
Nemáš rodinu.
Nech nás na pokoji.
Sbohem, zlato.
Mami.
Sbohem, děťátko.
Mami.
Už dost!
Dost…
Mehmet Ali mi byl bratrem.
Vyrostli jsme spolu.
PRŮBOJNÁ ULICE
Budovali jsme si životy z toho, co ostatní lidi vyhodili.
Mehmet Ali byl jiný.
Občas přicházel o rozum.
Ali! Ali?
Časem už nerozlišoval představy od reality.
Měl jsem ho jako kluk.
Teď je tvoje.
Ali!
Dětství ho pořád volalo zpátky.
Pojď, mám pro tebe dárek. Hoď sebou!
Pro šťastný dětství by udělal cokoliv.
No tak, nesmějte se.
Ali, zkusíme to spolu.
Šup.
Dívali jsme se, jak se o něj staral.
Nic jsme neříkali.
Sluší ti to.
Nemohli jsme.
Hej, Gonzi! Tak jo, už dost!
Jestli máš rád vodu, vezmu tě k moři.
Vypadal šťastnější než kdy dřív.
Kam jsi šel?
Ten kluk vylezl z tvýho pytle. Co s ním teď mám dělat?
Strýčku, Ali je zpátky.
To je moje fotka! Dej mi ji, Ali!
Ne, vrať mi ji. Ne, Ali!
Co jsi to udělal, Ali?
Ali!
BYT NA PRODEJ
Jen se snažil znovu spojit svoje osamocená dětství a svou mámu.
Mami…
Mehmet byl dítě ulice.
Neměl mámu, která by ho uložila.
Byl sám.
Jako my.
Překlad titulků: Jan Šmíd