Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Покрайнините на Дания."
Няма такова нещо като "покрайнините на Дания".
Според мен центърът на света е мястото, което човек обитава.
Земята на твоето детство, мястото, на което си израснал.
Земята, на която принадлежиш. Където дъждът, слънцето
и конете се усещат в източния вятър.
Покрайнини ли? Къде се предполага да бъде това?
Ти, разбира се, гледаш на нещата от много сантиментална перспектива.
Лично за мен детството ми в покрайнините на Дания беше ужасно.
"Истории от покрайнините" ми напомня на провинциална версия
на "Планът" на Мортен Папе. Какво те подтикна да я напишеш?
Всъщност мисля, че отлагах написването й твърде дълго.
Така ли? - Мисля, че тази книга бе
прераждането, от което се нуждаех,
за да мога да започна да пиша за нещо друго.
Няма да крия, че се страхувам от "местопрестъплението".
Колкото и да го преосмислям като художествена измислица,
завръщането у дома винаги ще буди тревога у мен.
ПЕРСОНА НОН ГРАТА
Привет. Здравей, Лаура.
Чакай да те видя. Не приличаш на себе си.
Какво си направила с красивата си дълга коса?
Харесва ми повече както е сега.
Много е къса. - Да.
Тук отзад е почти момчешка. - Ами да.
Яник не си пести труда около сватбата.
И Катрине много помага с всичко. - В крайна сметка сватбата е тяхна.
Предполагам, че Могенс помага с храната.
Да, да, разбира се.
Не е за вярване, че още стои на крака.
Много заведения затвориха. Нещата не вървят на добре.
Всичко започна миналата година, с откриването на ужасния магазин
от веригата евтини супермаркети край магистралата.
Виждаш, тук се случват много неща.
Освен това разбиха магазина ми. - Наистина ли?
Да.
Какво може да открадне човек от цветарски магазин?
4000 крони дребни от касата. - Не може да бъде.
Останах без тях. Не е за вярване какви могат да бъдат хората.
Тук винаги е имало групички от невъзпитани младежи.
Мястото им е в затвора, ако ме питаш.
За бога, мамо.
Вместо да притесняват хората така.
За нищо няма да послужи да ги пратят в затвора.
Само ще излязат оттам като престъпници.
Те са престъпници! - Как ще продължат живота си?
Трябва да станат част от обществото, а е трудно да се впишеш,
ако си осъждан като млад и гледат на теб като на криминална отрепка.
Явно мислим различно. - Не става дума за това.
Обществото не печели нищо от затварянето на млади в затвора.
Тогава по-добре да не казвам нищо повече. Ще си мълча.
Но е прекрасно, че всички помагат с подготовката.
Да.
Откъде ще купите тортата?
От главната улица. Откъде другаде?
Не си се прибирала от толкова отдавна, Лаура.
Мамо, моля те, наричай ме Ирина. - Все забравям това странно име.
Разбирам, но вече минаха години, откакто го смених.
Първо забрани да те наричаме Въшливка,
а сега не мога да ти казвам Лаура. Разбери, че е трудно.
Не се казвам Лаура. Вече не.
Разбирам, че ти е трудно, но бих се радвала, ако се опиташ.
Да, но ти си кръстена на прабаба си Лаура. Получи нейното име.
Да, но сега избрах друго. - Нали точно това не разбирам.
Може, но така стоят нещата.
Ясно. Ти може да влизаш, аз ще отида да взема картофи.
Дори не съм виждала прабаба Лаура. Мамо!
"Истории от покрайнините".
Ето ги идват!
Здравей. - Здравей.
Коя е тя? - Дъщеричката на Катрине.
Привет, миличка. - Здравей.
Здравей. - Привет, сестричке.
Яник! Помогни ми с торбите, моля те. - Веднага.
Заповядай. - Тежки ли са?
Тези двете - да. - Мамо.
Това е Катрине. - Какво искаш да кажеш?
Това е онази Катрине. - Да.
Магазинът беше пълен с народ!
Привет, Яне. - Здравей, мила. Здравей.
Привет.
Боже, колко късо си се подстригала! Здравей!
Добре ти стои. - Така ли мислиш?
Благодаря. - Имаш си и ново име. Ирине ли беше?
Ирина. - Да, Ирина.
Ще внеса торбите.
Да не е артистичен псевдоним? - Моля?
Питам дали е някакъв артистичен псевдоним.
Да, може да се каже.
Не приличаш на Ирина. - Да, но сега така се казвам.
Източноевропейка ли стана?
За бога, Яник! Оригиналните имена са страхотни.
Колко момичета на име Джесика има в Дания?
Не много. - Нали, мило?
Няма.
Кръстих я на Кари от "Сексът и градът".
Сара Джесика Паркър.
Не си ли гледала "Сексът и градът"?
Не. - Защо не ми каза?
Какво да ти кажа? - Това е Катрине.
Да, какъв е проблемът с Катрине?
Как така какъв е проблемът с Катрине?
Мамо. Тя ме тормози, откакто се помня.
Нищо подобно, никой никога не те е тормозил.
Моля?
Защо никой не ми каза, че Яник се жени точно за нея?
Нали го пишеше на поканата! - Там пишеше само "Катрине".
Има хиляди жени на име Катрине. Защо не звънна да ми кажеш?
Защо ти не звъниш от време на време?
Аз... Опитвала съм се. - Не, не си, Лаура.
Сега си у дома и ще празнуваме сватба.
Нещо, което очаквахме с нетърпение. - Може да ми е трудно...
Не! Отивам да готвя. Чакаме ме много работа.
Какво правиш? - На какво ти прилича?
Заваряваш нещо. - Именно. Ще го сложим на трактора.
Ясно. "Младоженци". - Не, не.
На сърцето ще пише "Родени един за друг". Напреки.
И отдолу ще окачим консервени кутии. - Шик.
Шик ли?
Къде ти е косата?
А, да. Изтървахме му края на ергенското парти.
Катрине побесня. - Как можа да го направиш, Яник?
Идея си нямам! Момчетата донесоха машината.
Бяхме пияни-заляни.
Питам как можеш да се жениш за Катрине.
Нямаше ли да е добра идея да поговориш с мен за това?
Не ти ли е все едно?
Книгата ми не я ли вбеси? В половината се разказва за нея.
Не. - Не ли?
Не.
А ти? Все ли ти е...
За бога, Яник! - Откъде да знам, не съм я чел.
Сериозно ли? - Да.
Не си ли я чел? - Не, не съм. Познаваш ме.
Аз и книги... Отнема ми цяла вечност да приключа един комикс.
Дори не са я чели!
Какво значение има? Не трябва ли да се радваш?
Да, прав си. Това е добра новина.
Но просто излезе толкова отдавна. И като видях брат си с Катрине...
Адски е откачено. - Отдаваш му твърде голямо значение.
Знам. Така е. - Обмисли го. Ще се чуем после.
Дочуване.
Ще сядаме на масата!
Не бъдете женчовци, купете си джанти "Тансен".
Слушате "Поп Еф Ем". За настроение и разнообразна музика!
Здравей, тате.
Полека, да не се изцапаш. - Добре.
Какво... Какво й е?
Не може да се реши.
Дали да роди ли? - Да.
Не че има как да го избегне. Просто трябва да го направи.
Мама каза да идваш. - Щом така е казала.
Яник приготвя аквавит за сватбата. Но ще извадя тези люти чушки,
защото не бива само мъжете да могат да го пият.
И жените могат да пият силни напитки.
Да. Много ясно.
Точно както може да имат и къса коса.
Всъщност ми трябваше много смелост, за да си отрежа косата.
Ясно.
Защото е болезнена тема за мен, след онова, което направи навремето.
За теб не знам, но аз пораснах.
Готвих цял ден.
Яне, направих всичко точно както ми беше казала.
И им казах, че може да им се стори малко... Ти искаш ли?
Не.
Малко нетрадиционно месно руло,
но това е най-доброто месно руло, което могат да намерят.
И не го ли харесаха?
Отворих фурната и го извадих, за да поизстине.
И познай какво стана. - Да не го е взело кучето?
Да, по дяволите! - Взе го.
Малкият проклетник го отнесе.
Значи нямаше какво да им сервираш? - Не, за съжаление, нямах.
Извинявам се, някой изглежда е изключил радиото.
Без него не влизат в обора.
Помислих си, че музиката ги стресира.
Не. Свикнат ли с нещо, то не бива да се променя.
Не мога дори да сменя станцията. Трябва да е "Поп Еф Ем". Картофи?
Да, точно така е.
Не ти ли харесва храната? - Не, не. Много е вкусно, мамо.
Искаш ли малко месо? - Не, благодаря. Не ям месо.
Тогава какво да ти донеса? - Нищо. Така съм добре.
Не, ще ти потърся нещо. - Не, не. Не се тревожи.
Сложи си малко сос тогава. - Не.
Сложи си. - Не.
В него няма месо. - Но има сметана, нали така?
Да, има сметана. - Не ям животински продукти.
Защо, за бога? - Ние от тях живеем.
Преди ядеше тонове месо. Беше същинска месомелачка!
Да, но сега съм по-разумна.
Какво трябва да значи това? Че трябва да се чувстваме зле ли?
Не критикувам как се храните. Не ти казвам какво да правиш.
Но просто сега, когато земята е практически на път да загине...
Хайде, пак се започва. - Какво лошо съм казала, Яник?
Разваляш настроението на всички! Мама готви часове наред.
Това няма нищо общо с мама. Става дума за климата.
Какво значение има дали ние ще купим това месо или съседите?
Убито е, за да можеш да го купиш.
Щеше да е мъртво и без това! - Има зеленчуци и картофи.
Преди ядеше месо, а сега стана проблем!
Само казвам, че си струва да се позамислим по въпроса.
Защо ще правим всичко възможно?
Америка и Китай са тези, които замърсяват.
Америка ли? За бога, Яник!
Трябва да имаш собствено мнение по въпроса. Да, но какво искаш ти?
Не казвам, че не ми пука. - Престанете и двамата!
Къде са хубавите чаши?
Престанете да говорите за тъпата околна среда.
По-интересно би било да чуем как върви с писането, Ирина.
Добре върви. - Работиш ли над нещо?
Да. - Роман ли пишеш?
По-скоро е литературен експеримент. - Звучи вълнуващо.
Добре ли ти плащат? - Не. Но това не е най-важното.
Юси Адлер печели купища пари. - Добре ми е и без купища пари.
Сигурно получаваш творческа издръжка.
Докато ние другите бачкаме и плащаме данъци.
Мамо, добре ли си? - Божичко. Извинете. Ще почистя.
Не се извинявай. - Нямаме нищо повече от чаши.
Не бива да вдигаш толкова тежко, Яне.
Артритът ти ли се е влошил? - Не, добре съм.
Да, влоши се. Пиеш куп хапчета. Не си добре.
Толкова много лекарства може да те отровят, мамо.
Нуждае се от тях, за да се подобри. - Да, но може да има...
Ще потърся други чаши. Баща ви знае къде са.
Къде е баща ви? Ивер? Ивер!
Яник разказа ли ти как ми предложи? - Не.
Беше много романтично. Вечеряхме навън.
И си поръчах десерт. Поисках...
Как се казваше, мили? - Крем брюле.
Крем брюле!
Трябва да го удариш с лъжицата отгоре, знаеш ли?
И после изведнъж видях нещо блестящо в средата.
И после се появи пръстенът. - Не може да бъде!
Така беше. - Не мога да повярвам.
Сам ли го измисли? - Да, беше моя идея.
Много оригинално хрумване, Яник! - Благодаря.
Все казвам на Яне, че това е най-хубавият пръстен,
който някога съм имала.
Поласкана съм, че му си позволила да ми го даде, Яне. Виж.
Това не е ли... Не е ли старият ти годежен пръстен, мамо?
Да, просто си седеше в чекмеджето. - Май е бил на прабаба ви.
Да, на прабаба Лаура. После бил на баба ви, а после го получих аз.
И си помислих, че Яник и Катрине може да го вземат.
Винаги казваше, че ще го получа аз.
Никога не си харесвала бижутата ми, Лаура.
Не, права си. Не ми е в стила. Всъщност изобщо не ми е в стила.
Аз пък съм просто очарована от него.
Бенямин Банг, поздравления за петия ти роман.
Наричаш го манифест за климата. И не е само роман.
Придружен е от изобразително изкуство.
Важно е да разберем, че не бива да възприемаме
климатичните промени само на интелектуално ниво.
Трябва да ги визуализираме, за да съумеем
напълно да проумеем последствията от тях.
И не само ти мислиш така. С теб е и твоят визуален артист.
Трябва да кажа, че Асгер престана да говори по принципни причини.
Изразява се посредством изкуството, което е достойно за уважение.
Разбирам.
Но тогава... Как се разбрахте за това как ще изглежда проектът ви?
Това е приятелката ми Ирина. - Здравей.
Здравей. - Приятно ми е.
Това е Майк. - Здравей.
Познаваш Хане. - Здравей, радвам се да те видя.
Прекрасно е, Бенямин. - Ирина, това е Ая. Ая - Ирина.
Здравей. - Здравей.
Четох книгата ти. Наистина е... Наистина е страхотна.
Благодаря. - Историята ти ме трогна.
Радвам се да го чуя. Благодаря. Бенямин ми каза, че ти също пишеш.
Ами да. Ще бъде първата ми книга, така че ще видим.
Но съм много щастлива, че Бенямин прие да ми помага.
Не правя кой знае какво... - Стига.
Така си е. Просто пишеш адски добре.
На кого му е хрумнало да донесе цветя на изложба за климата?
Привет. Радвам се да те видя.
Гледах интервюто ти с Кнуд Румер. Изглеждаше много добре.
Така ли? Благодаря.
Ще публикуваш ли нещо ново? - Да, такъв е планът. Пиша.
Може би не ми влиза в работата. Мамка му, ще ти го кажа.
Бях в бар "Буби" в четвъртък и видях Бенямин с някакво момиче.
Не... - Седяха много близо един до друг.
Изглеждаха доста фамилиарни. - Това не бива да те...
Много фамилиарни. - За мен не е проблем.
Как така не е проблем?
С Бенямин имаме отворена връзка.
Не го знаех. Радвам се, че ми го каза,
защото всъщност направо щяха да се изядат.
Не бях сигурна дали да ти кажа, но реших, че трябва да го знаеш.
Да. Ние не си принадлежим. - Не.
Знам, че с някои връзки не се получава,
но за нас това беше най-правилният избор.
Имаме си пълно доверие по отношение на любовта ни.
От твоята уста звучи прекрасно. Може да го предложа на приятеля си.
Може да помогне, паниката за климата съвсем го смахна.
В какъв смисъл?
Не му става. Сещаш се, импотентен е. Чисто и просто.
Не думай.
Постоянно пита: "Какъв е смисълът?". - Разбирам. Това е...
Отчасти може би е прав, не мислиш ли?
Може би.
Идеята да се прибера беше наистина лоша.
Може би трябва да кажа, че не мога.
Не може ли? - Разбирам, че ти е трудно.
Но когато има конфликт, трябва да го посрещнеш открито.
Да, но...
Знам как се чувстваш. Аз също съм от Ютланд!
Знам, че си от Ютланд, но от семейство с пиано.
Родителите ти са академици.
Не може да се каже, че е точно същото.
Възможно е. Но трябва да проумееш, че произходът ти
е най-голямата ти творческа сила. Факт. Хората могат да го усетят.
Аз идвам от друга среда.
Знаеш ли колко е трудно да си сериозен писател с щастливо детство?
Престани. Погрижи се за айсбергите и да се прибираме.
Знаеш ли, че човек може да стане импотентен от паника за климата?
Наистина.
За кого говориш? - За приятеля на Ема.
Станал е импотентен? - Точно така.
От паника за климата?
Напротив, Яне, имаш болки.
Много странно. Не ми се беше случвало преди.
Да не си си забравила хапчетата? - Какво става?
Няма нищо. - Сама ли сгъна всички?
Нали ти казах да се пазиш, Яне. Не прави нищо повече с ръцете си.
И не искам да работиш с цветята. - Те са моя отговорност.
Така е. Помолих Лаура... Или Ирина да ми помогне.
Добре, но ние бяхме планирали как ще изглеждат.
Тя много ми е помагала в магазина.
Яне, мога сама да се погрижа. Няма проблем.
И така имаш много за вършене.
Катрине си шие сватбената рокля. - Значи си много заета.
Ние ще се справим. Нали, мамо? Ще се справим.
Не бива да го даваш на кокошките. Това е ориз.
Предполага се да го хвърляш по майка си утре в църквата.
За плодовитост, за да ти роди братче или сестриче.
Някоя малка Миранда или Саманта, може би.
Майка ти държи ли се мило с теб? - Да.
Но понякога ти се кара, нали? - Не.
Така ли?
Случва ли се да е рязка с теб? - Не.
Не е ли?
Здравей. - Здравей.
Мина много време. - Но виждам, че още слушаш Д.А.Д.!
И ти сигурно още слушаш "Нирвана". - Не е същото!
И как върви? - Колко време мина.
Мина много време.
Изобщо не си се променила. - Няма ли да кажеш нещо за косата?
Не. - Защото всички го правят.
Не ми побира главата, че си написала книга.
Да, наистина...
И била за откачалките тук, така ли?
Да. Но не се тревожи, не те споменавам.
Нима? Можеше да напишеш нещичко за пича, който е велик в леглото.
Следващия път. - Така да бъде.
И... Какво... Какво друго? С какво се занимаваш?
Работя в един ресторант. - Така ли?
В центъра. "Пламъкът". - Така ли? И хубаво ли е?
Да, ако си падаш по бюфети.
Не, питах дали ти харесва работата. - А!
Да, да. Хубаво е.
Да. Отговарям за цветята, тъй че... - Точно като едно време.
Да. Точно.
А аз отговарям за бирата,
за сгъваемите столове, за бюфета, за кабелите...
Яник не си мърда пръста. - Той си има достатъчно задачи!
Хубаво беше да те видя. - Ще се виждаме.
Да.
На това му казвам блясък. - Катрине ще ги хареса.
Освен това са лилави. - Определено са.
Знаеш ли, че можеш да си вземеш масло от канабис за артрита?
Канабис ли? Не, не... - Медицински канабис.
Говоря за масажно масло, не от онзи за пушене.
Може да ти помогне. - Не искам, Лаура. Не искам.
Може да опиташ.
Не, не го искам. - Може да ти помогне.
Подръж това за малко.
Можеш ли да го познаеш, Лаура? - Да, разбира се.
Как са влезли? Витрината ли са счупили?
Не, това е най-смущаващата част.
Когато дойдох, не беше заключено. - Какво?
Вратата беше отворена, каква съм глупачка.
Младите хора напускат градчето и изчезват.
Само ние старите още се навъртаме наоколо.
Така че сега правя основно погребални букети!
Да не споменавам онзи проклет магазин за евтини стоки.
Това е украсата за масите. Иска по две-три на всяка маса.
Ти ли го оформи? - Не, Катрине беше.
Да не си си взела нов тезгях? - Да.
Помниш ли, имаше си малък тезгях, на който продаваше лотарийни билети?
Продаде много, Лаура. - Защото ти купи половината, мамо.
Не, баща ти също купи малко.
Беше толкова щастлива, когато продажбите вървяха!
Седеше тук и си четеше книгите за Нарния.
Не искаше да ходиш на занималня.
И защо мислиш, че не исках, мамо? Кажи.
Защо мислиш, че постоянно бях тук?
Да.
Привет. Тук сте били. Здравейте.
Цветята, които поръча, са много хубави.
Може би малко съм прекалила, но се тревожех, че ще бъдат малко.
Значи ти си ги поръчала? - Да.
Не ми е ясно. Да не работиш тук или нещо?
Аз ще поема магазина тази есен.
По-добре да остане в семейството, отколкото да затвори като другите.
Благодаря ти, но не ги слагай така. - Защо не?
Защото ще се обърнат, докато карам.
Винаги внимавам да ги слагам така, облегнати едни в други.
Може и така, но не бива. - Защо да не бива да са така?
Защото ще се преобърнат! - Престани. Така е по-добре.
Ти престани!
Така да бъде, все ми е едно.
Добре. Ще ги сложа както искаш. Лесбо Лаура!
Сериозно ли го каза?
Разваляш настроението на всички, откакто си дошла!
Мислиш се за толкова важна, по дяволите.
Жал ми е за майка ти, когато се държиш така.
Да не вземем да забравим да заключим!
Да ти дам ли ключовете си, Яне?
Не, не. Нося си моите. - Би ли се отместила. Вземам вана.
Лаура, ще се качваш ли?
О, не! Проклятие.
Какво има? - Изпочупили са се...
Ако не ги подредиш добре в багажника, ще се преобърнат.
Аз никога не бих ги сложила така. - Видях те да караш като откачена!
Знаеш ли какво? Няма значение. Просто забрави.
Да не си луда? - Миличка.
Лаура, знаеш, че е напрегната за тържеството утре.
И като я нападаш така...
Не е... - Напрегната е.
Не е наред. - Не, просто...
Не желая да слушам.
Държи се ужасно зле с мен, мамо. Кълна се.
Какви ги говориш? - Какво искаш да кажеш?
Винаги е била такава!
Просто сте решили да го забравите или да се правите, че не знаете.
Стига глупости!
Няма да се изненадам, ако е обрала магазина на мама.
Вече прекаляваш, Лаура! - Какви ги дрънкаш?
Освен мама само тя има ключ. - Лаура, достатъчно.
Осъзнаваш ли в какво я обвиняваш? - Как може да говориш така?
Само казвам... - Остави я на мира!
Само... - Ясно?
Някой идва. Кой е това? - Бенямин.
Бенямин ли е това? - Да.
Ако не престанеш с тези... - Привет!
Просто престани! - Тя крадеше и когато бяхме малки.
Не ми се слушат глупости! - Нека го поздравим.
Привет. - Привет. Привет.
Привет. Бенямин. - Добре дошъл.
Благодаря за поканата. Заповядайте.
Боже, нямаше нужда. - Напротив.
Трябва да го използваш. - Да.
Нали така? - Прав си.
Ти си бясна, по дяволите. - Да.
Използвай чувствата си към Катрине.
Да, напълно си прав. Така ще направя.
Използвай ги, за да твориш. - Да.
Колко си сладка тук.
Снимката е от десетия ти рожден ден. - Да, но няма нужда да разказваш.
Голям образ беше навремето.
Момичетата не се разбираха особено. Знаеш ги какви са някои.
Беше толкова ядосана. Отиде в стаята си и си събра нещата.
И после просто си тръгна от къщи!
Пробиваше си път през полето. Да.
Опасен характер имаше по онова време.
Здравейте. - Привет.
Окачихте ли вече колелото? - Не, още не. Трябва ни трети човек.
Да, разбира се.
И си премести колата. Препречва пътя.
Тате... - Не мога да вкарам трактора.
Но може да го кажеш малко по...
Ще бъда в обора. - Да, къде другаде.
Много са мили.
Страхувах се, че ще бъде по-лошо. А тук е почти уютно.
Не може ли просто да дадеш газ? - Не мисля...
Аз съм Дейвид. - Бенямин.
Яки очила.
О, да. Същите са като твоите. - Вярно.
Точно същите са. - Да, като моите.
Забавно. - Да.
Сега сме трима мъже. Би ли взел едно от тези въжета тук?
Да. - Само трябва да го прехвърлиш.
Лаура, вземи това въже и го прехвърли оттам.
Добре.
Ако го хванем по посока... - Лаура ли?
Защо я нарече Лаура? - Вярно, ти не знаеш.
Така се казвам. Или поне се казвах, преди да се прекръстя на Ирина.
Лаура ли се казваш?
Съжалявам, че не съм ти казвала. Просто никога не мисля за това.
Няма проблем. - Не е важно.
Да се връщаме към...
Боже! Извинявай. - Просто го прехвърли.
Готово. - Хвани и другото.
Да взема ли аз едно? Няма ли... - Няма проблем, ще се справя.
Сигурен ли си? - Да.
По-тежко е отколкото изглежда. - Ще се справя.
Хвани и двете.
На три. Готови ли сме? Полекичка. Раз, два, три.
Тежко е, по-дяволите. - Бенямин дърпай. Трябва да дърпаш.
И двете едновременно. Ползвай цялата си тежест.
Едното от въжетата е по-хлабаво. Дръпни това, отпусни другото!
Кое от двете? За кое говориш? - Дясното. Твое ляво.
Дръпни това тук.
Дърпай, като използваш теглото си. - И не изпускай колелото от очи!
Мили, трябва да дръпнеш това... - Внимание!
Не стъпвай на това. - Извинявам се.
Остави го така. - Ще взема...
Не го дърпай така... Пусни го веднага!
Няма да стане така.
Да го свалим на масата, хайде. - Яник.
Мога сам, мога сам. - За бога. Свалете го на масата.
Сега ще се получи. Само ще трябва Бенямин да нагласи въжетата.
Да се опитаме отново. Добре ли си? - Какво? Да, да.
Що за първобитност, за бога? Колко са примитивни само!
Изобщо не е толкова тежко. - Изглежда доста тежко.
Не е въпрос на сила, а на техника.
Брат ти и този Дейвид са пълни комплексари
и се чувстват заплашени от мъж като мен.
Не мислят толкова задълбочено. - Мислят, и още как, ясно е.
Не видя ли? Не бива да се мисля за специален.
Тук законът на Янте важи в пълна сила.
Това ми дойде в повече! - Какво?
Идва ми в повече, качвам се в стаята.
Обещах на Ая, че ще прегледам нещо. Качвам се горе.
Добре.
Яник, внимавай как се държиш с Бенямин.
Какво имаш предвид?
Знаеш какво имам предвид.
Дали и ти не трябва да внимаваш как се държиш с Катрине?
Не биваше да казвам, че е крадла. - Винаги гледаш на всички отгоре.
Не... Нямах това предвид.
Може да не нося правилните дрехи, да не гласувам
за някоя тъпа алтернативна партия,
и да не правя секс с жени, мъже и животни,
но се справям. Всъщност съм дори щастлив.
Не се дръж покровителствено, по дяволите.
Не правя секс с животни, Яник.
Не, сещаш се... - Не.
Знаеш за какво говоря. - Не! Що за откачено нещо каза!
Нали идваш от село. - Ти си този, който живее тук!
Точно така, но си намерих жена. Край с животните.
Край ли каза? - Пускай!
Спомням си, че Катрине живееше с приемно семейство.
Но никой не говореше за това.
Рак ли беше? - Да.
Да му се не знае.
Трябва да се радваме на времето, в което старите са още живи.
Къде се загуби Бенямин?
Наложи му се да работи. Ментор е на друг писател.
Стига да се държи прилично, за мен няма проблем.
Защото иначе ще го набиеш или какво?
Не. Просто малко ще си поговорим. Пускай!
Нали помниш гаджето на Камила? - О, да, да!
Спеше с всяка, която му падне. Затова се отбихме да го поздравим.
И спря със забежките. - Не думай.
Бенямин спи с която му падне. - Моля?
Ами да.
Какво? - Занасяш ли се?
Но имаме отворена връзка, тъй че не пращайте специалния отряд.
Не е за вярване, че бяхте гаджета. Пълни противоположности сте.
Мой ред е. - Но мина много време.
Ти си в отворена връзка, а той се е обрекъл на целомъдрие.
На целомъдрие ли си се обрекъл?
Кажи си! - Нищо подобно.
Напротив! - Не съм.
Напротив. Когато си падне по някоя мадама,
забравя за всякакво чики-рики. Излиза от играта. Като някой монах.
Не знам за какво говориш. - Не се прави.
По кого си падаш?
По едно момиче в ресторанта, където работя.
Излизате ли? - Не, не му стиска на педала!
Яник, малоумник такъв! Не ползвай тази дума.
Просто я покани на среща. - Не бързаме, караме го бавно.
Тук си прав. По-бавно от това няма накъде.
Тя не знае, че са в бавна връзка. - Затваряй си човката!
Защо не й кажеш?
Направи, както каза дамата. - Остави го на мира.
Хайде.
Напиши й есемес. - Пускай!
Браво!
Добре дошли в дискотека "Джесика"!
Днес украсяваме маси под музикален съпровод.
Пълнолетна ли си? Зарежи! Влизай спокойно.
Танцувай! Това е детска дискотека. А коя е тази старица, Джесика?
Твои ли са? Може ли да опитам нещо? - Да.
Как ти се струва?
Знаеш ли, че Лаура може да имитира животно? Едно чудовище.
Може да прави Въшливка. Знаеш ли какво е това?
Помоли Лаура да ти покаже Въшливка.
Отдавна не съм правила Въшливка. Не знам дали още мога.
Може, и още как, Джесика. Само се шегува.
Джесика толкова би се зарадвала. - Да, но... Ужасен си.
Не помня как се правеше Въшливка.
Добре. И така ще бъде хубаво.
Какво... Какво става тук? Какво е това?
В какъв смисъл? - Защо масите изглеждат така?
Мислех, че така е хубаво.
Но какви са тези зелении на масите, по дяволите?
Сложих ги за да запълним празнините, за да компенсирам за цветята.
Не е ли красиво, Катрине?
Не е. Мисля, че ясно казах, че искам да е семпло и лилаво.
Приготвила ви бях декорациите, защо масите са като храсталаци?
Не, мисля, че и така е красиво. - Боже, колко хубаво е станало тук!
На нищо не прилича. - Какво искаш да кажеш?
Цветята, Яник! Не изглежда както исках.
А бях повече от ясна, когато обясних как искам да изглежда.
Ако искаш да ги променим, може да го променим, Катрине, но...
Нищо подобно. Страшно хубаво е станало!
Нали, мила?
Хубаво. Тогава да си остане така.
Наистина ли мислиш, че са красиви така?
Не. Но...
Тук живеят в съвсем различен свят.
Дори не изхвърлят боклуците разделно.
Не, определено не го правят.
Виж, беше адски глупаво да надигам такъв вой за някакво си колело.
Да, какво да правиш... - Подразних се. Беше идиотско.
Обикновено съм над тези неща.
Имам пет романа зад гърба си. Яник не може да се похвали със същото.
Не. Той страда от дислексия.
Напълно разбирам защо си избягала от това място.
И защо няма никакъв шанс с теб да се чувстваме добре тук.
Не е ли странно, че не сме го гледали преди?
Невероятно е какво може да прави човек днес.
Намираш всичко. - Нарича се интернет, мамо.
Всичко е в интернет. - Можеш да намериш какво ли не.
Ирина, Бенямин, във фурната има малко вегетарианска храна за вас.
Мисля, че е и без глутен. - Благодаря ти, мамо.
Катрине намери интервю с теб, Лаура. - Точно така.
Не, надали ви се гледа това сега. - Напротив.
Гледа ни се.
Не, не. - Приготвили сме го.
Не мисля, че е нужно да го гледаме.
Виж само! Косата ти е толкова хубава и дълга.
Покрайнините на Дания не са нищо ново.
Домът винаги е бил и един вид идентичност.
Сега изобщо не ми се гледа. - Тихо де.
Нека не го гледаме. - Тихо, Лаура!
Погледни тази красива дълга коса.
Тя е нещо, което трябва да отмре. Тези поколения там трябва да измрат.
Нуждае се от нещо като изораване.
Как намери смелост да се откъснеш оттам и да промениш живота си?
Винаги съм се чувствала не на място, като аутсайдер.
Нямах никакви възможности да съществувам там, така да се каже.
Беше ми нужно време, за да избягам. Детството ми беше ужасно.
Чувствах се напълно изоставена. Бях системно тормозена в училище.
Родителите ми не го забелязваха. Просто нямаха нужните прийоми.
И точно това за мен олицетворяват покрайнините на Дания.
Нямам романтичната представа за завръщането у дома.
Не ми се прибира вкъщи. Това е мястото, от което бягам.
Хората невинаги успяват да избягат.
Това там е нещо като задънена улица в еволюцията.
Може ли да го спрем?
Никога не бих могла да живея в покрайнините на Дания...
Спрете го. Не исках да кажа това. Аз...
Дискусията предполагаше да се изразявам по-крайно. Затова.
Говорим за ксенофобско, хомофобско и хетеронормативно общество...
Имаш право да изразяваш гледната си точка.
Приемат го прекалено лично.
Дали да не...
Добре съм.
Чували сме, че навсякъде където се появявал,
Иисус е казвал, че последните ще бъдат първи и първите - последни,
че нечестните управници
и неблагочестивите жени ще бъдат видени и чути,
че буйните, заслепени и заблудени синове,
невярващите ученици, крадците и престъпниците -
онези, които никой не харесва,
винаги са били викани с предимство и са били изслушвани от Него.
При това с изненадващ резултат.
Иисус не позволявал мнението Му за хората
да се ръководи от предразсъдъци, установени норми
или недостатъци.
Той виждал потенциала в нас и в живота ни -
там, където никой не е съзирал нищо, за което си струва да се бори.
И това Му отворило вратите към хорските сърца.
Джесика!
Не го настъпвай! Да, точно така.
Тук ли да застана? - Да.
Почакайте момент. Ела при нас.
Добре, вече сме готови.
Усмивки. - Усмихни се, миличка.
Ти ли носиш воала? - Много смешно!
Вятърът е виновен. - Сигурно.
Поздравления!
Не хвърляйте с такъв замах!
Чао. - Хайде!
Защо постоянно си на телефона?
Ая е блокирала творчески, нуждае се от помощта ми.
Точно сега ли трябва да стане? - Да, знаеш как са тези работи.
Ще й звънна и ще й дам някои съвети.
Привет, Лаура. - Здравей, Саша. Жанет.
Лаура. - Точно бяло ли реши да носиш днес?
Не те разбирам. Не се прави така на сватба.
Нима? Нямах представа.
Катрине каза, че си се подстригала.
Добре изглежда. - Ако не друго, е различно.
Сигурно изглеждам както когато Катрине
ми отряза косата. Помните ли?
Беше на десетия ми рожден ден.
Катрине мислеше, че косата ми мирише на кравешки лайна.
Накара две от момчетата да ме хванат и ми отряза косата.
Не си ли спомняте? Дейвид, ти обаче помниш, нали така?
За какво питаш?
За онзи път, когато Катрине ми отряза косата.
Да, помня.
А после пусна слуха, че съм лесбийка.
Колко умно да ме нарече лесбийка точно тук,
където такива хора ги гонят с вили, по дяволите!
Ще престанеш ли, Лаура? Не разбирам какво те прихваща.
Да ти помогна ли...
Не искам помощ. А да си държиш езика.
Това е денят на Яник. Дръж се като хората.
Не може ли да му позволиш да се порадва един-единствен ден?
Заповядайте всички на масата! - Хайде, всички.
Ирина
Бъдете спокойни, няма да държа реч!
Мили ми красиви хора... И Яник!
Добре дошли на тържеството тук, в плевника. Колко красиво е станало.
Както сигурно всички знаете, казвам се Дейвид.
Аз съм и кум, и отговорник за тостовете.
С други думи - работя извънредно!
Трябва да си намериш повече приятели, Яник!
Нека започнем с първото изказване, което е от майката на младоженеца.
И така... Привет на всички.
Никога не съм държала реч преди. Но за всичко си има първи път.
Ще използвам възможността да поздравя най-сърдечно младите.
Много ви обичам.
И искам да кажа, че се радвам, че станахме семейство.
Погледнете колко е красива Катрине
в прелестната си сватбена рокля, която уши със собствените си ръце.
Как пък не!
Катрине умее толкова много неща...
Какво казахте? - Била я ушила сама.
И ме радва много да ви видя щастливи и доволни.
И така, мисля, че това беше всичко. Да живеят младоженците!
Да живеят!
Събрали сме се на сватбено пиршество,
на което бяхме поканени най-тържествено.
Ще бъде истински щастлив ден,
който ще помним и в мига последен.
Катрине е тъй прелестно девойче...
Не знам дали е добра идея да пушите близо до сламата.
Все ми е едно, да става каквото ще.
Май не се запознахме както подобава. - Не. Карина.
Здравей.
Братовчедка съм на булката.
Но сигурно си чувала за мен като "братовчедката Карина".
Ирина. - Не, казвам се Карина.
Не, аз съм Ирина. Но сигурно си чувала за мен като "лесбо Лаура".
А, да! Вярно. Да. Спомням си.
Какъв е случаят с роклята?
Случаят е, че е моя. - Твоя ли е?
Да.
Представи си, че ми се появи в понеделник напълно отчаяна.
Защото планът й за рокля съвсем се провалил.
Та тя не умее да шие! - Не умее ли?
Не.
И ти си й заела старата си рокля, така ли?
Не, трябваше да ми плати за нея. - Колко?
А за брачната нощ ще им пожелаем сполука.
Катрине виждала ли е преди такава щука?
Не можем да й обещаем, успех неподражаем.
Яник! Яник! Яник! Яник!
Нямах нищо против да се отърва от нея, носеше ми само лоши спомени.
Колко типично за Катрине. - Да, типично за Катрине.
Наздраве! - Поздравления.
Яник, трябва да говоря с теб. - Може да почака.
Яник, бях права от самото начало.
Ти винаги си права! - Много е важно, трябва да говорим.
Трябва да научиш. - Лаура! Вече просто прекаляваш.
Само искам да поговоря с теб за две секунди, става ли?
Иска ми се да не беше идвала, мамка му.
Върни се при смотаното си гадже и ни остави на мира.
Добре, добре!
Наздраве на всички.
Наздраве! - Наздраве.
Здравейте всички! Аз съм сестрата на Яник,
както навярно ви е известно.
Ще бъда кратка. Поздравления.
Изглеждате прекрасно.
Не че не искам да те поздравя за прелестната рокля, Катрине.
Просто всъщност трябва да поздравим за нея братовчедка ти Карина.
Защото си я купила от нея и не си я ушила сама.
В това няма нищо лошо.
Но ми се иска да не беше крала пари
от магазина на майка ми, за да я платиш.
Защото така си направила, нали?
Трябва да спомена,
че Карина е получила точно сумата, която беше открадната, на същия ден.
Имала си ключ и си могла да влезеш.
И ми се струва ужасно, че можеш да живееш с това на съвестта си.
А тя дори иска да ти прехвърли магазина.
Така че само се надявам да се грижиш добре за него.
Той е делото на живота й, на което е посветила 35 години.
И така, само това исках да кажа. Наздраве на всички!
Наздраве. - И поздравления.
Наистина ли ти си взела парите?
Да се прибираме ли? Тук настана пълна лудница.
И ти изглеждаш много напрегната.
Просто трябваше да кажа нещо. - Да, разбирам.
Направи каквото можа. Нищо повече не можеш да сториш.
Да се прибираме ли?
Да. Да, да се прибираме.
Ивер? - Какво?
Има... Навън има някаква крава.
Всъщност са две.
Появиха се иззад ъгъла. - Видя ли?
Изглежда са стресирани. - Казах ти аз, че са стресирани.
Елате насам. Елате с мен.
Да се прибираме. Хайде.
Най-добре да се включа. - Моля? Какво искаш да кажеш?
Искам да помогна.
Опитвам се да ти оказвам подкрепа.
А ти постоянно ме оставяш сам с тези хора. Мислиш ли, че е честно?
Искам да помогна на татко. После ще се приберем.
Хайде. Да, ела насам. Да, ела тук.
Точно така. Точно така. Браво.
Хайде. Хайде.
Полека. Така. Точно така.
Дейвид.
Ехо. - Какво?
Какво ли? Вече не си ли говорим?
Просто мислех, че Яник трябва да знае за това.
Наистина не те разбирам. - Не ме ли разбираш?
Мислех, че точно ти ще ме разбереш.
Ти най-добре знаеш какво ми причиняваше Катрине.
Това няма нищо общо! Не искам да ме замесваш.
Знаеш, че съм права. - Само за себе си ли мислиш?
Бях на 17 г. Може да си споменала, че искаш да заминеш,
но една вечер ми отвори майка ти, защото ти си беше взела шапката.
Дори не се сбогува.
А сега очакваш да се застъпя за теб?
Та ти още не си оправила бъркотията, която остави след себе си!
Това е съвсем друг въпрос. - Как точно е друг въпрос?
А един от фермерите обещал 5000, но трябва да се платят само 1000.
Знаеш ли колко време ни отне да организираме това, Лаура?
Как може да си ядосана на мен? Сега знаете що за човек е Катрине.
Говориш, сякаш е някой престъпник.
Такава е! Не беше ли ти тази, която иска да праща хора в затвора?
Извини ме. - Не, няма за какво да се извиняваш.
Какъв късмет имам, че си тук да оправяш всички каши вместо мен.
Мамо, аз... - Явно аз от нищо не разбирам.
Мислиш ме за някоя глупачка!
Катрине!
Катрине... - Не ми се слуша.
Ще идеш да оправиш тази бъркотия.
Ще идеш да се извиниш, мамка му! - Разкарай се! Съсипа сватбата ми!
Мислиш, че светът се върти около теб.
Така да бъде. Скапана идиотка.
И без това всички те мразят, никой не те иска тук!
Какво говориш?
Казвам, че семейството ти те мрази.
Мразят те, Лаура.
Дори собствената ти майка не те понася.
Дай си ми пръстена. Дай си ми пръстена.
Не. - Дай ми го!
Не, вече е мой. Престани! Не, мой си е! Спри, спри. Лаура.
Престани. Лаура, стига! Пусни ме! Лаура, спри!
Не. Недей! Престани!
Махай се оттук! Махай се!
Не! Пусни ме!
Пусни ми косата!
Всичко отиде по дяволите, иначе нямаше да взема парите!
Казах на всички, че ще ушия роклята, но всичко отиде по дяволите!
Това не е извинение да крадеш от майка ми.
У дома нямахме абсолютно нищичко, по дяволите.
Живеех в една стая с двамата си заварени братя.
А ти си имаше собствена стая. Имаше стереоуредба.
У вас вечеряхте всички заедно. Цялото семейство.
И се забавлявахте. Спомням си...
Спомням си как Ивер веднъж си вкара наденица в ухото.
И докато седяхме там, около масата,
аз просто... Знам ли и аз.
Усещах дълбоко в себе си, че не искам да напусна това място.
Нищо не умея да правя.
Единственото, което умея, е да бъда майката на Джесика
и жената на Яник. Евентуално.
Не е никак лесно да си жената на Яник.
Да, добре, Лаура, но...
Знам, че Яник е... Знаеш, такъв какъвто е.
Но... Не знам.
Просто го обичам ужасно много.
Трябва да се връщаме.
Не мога да отида така. На нищо не приличам.
Боли, по дяволите!
Май съм си изкълчила глезена.
Дай ми го.
Така. Изглеждаш много добре.
Сигурна ли си?
Да.
Ела. Да пийнем ли нещо? Какво искаш? Водка?
Не е знаела какво да прави.
Можеше да ги поиска назаем. Не разбирам. Наистина не разбирам.
Привет, Джесика, миличка. - Мамо!
Здравей, миличка.
Съжалявам, миличка. Не исках да заплача.
Просто съм малко разстроена.
Обичам те. - И аз те обичам.
Може ли след това да пуснете "Нека пръстите вървят вместо нас"?
Не приемам желания.
Много ви моля, любимата песен на Яник е.
Не, има списък с чакащи.
Глупав селски диджей.
Къде беше? - Ти къде беше, по дяволите?
Ами аз... Сбих се.
Как така си се сбила?
Да, така се случи... - С кого?
С Катрине. Беше откачено. Не знам какво ме прихвана.
Сега всичко е наред, но... - Какво става с теб, по дяволите?
Слушай. Качваме да си съберем багажа и заминаваме.
Добре. Добре. Само искам да се сбогувам, става ли?
Пет минути.
Виждал ли си майка ми?
Питам, защото ще се прибираме
и не искам да си тръгна, без да се сбогувам. Отново.
Значи признаваш грешката си? - Просто беше...
Дейвид, ти беше единствената причина да не замина още по-рано.
Ти беше единственият ми приятел.
Не ти бях просто приятел, Лаура, бях ти гадже.
Да. Разбирам защо си ми ядосан.
Не съм ти ядосан. Просто те помня като по-забавна.
Но може паметта да ме лъже.
Както човек си мисли, че преди времето е било по-хубаво.
Не, прав си. Бях забавна. И още съм забавна.
Забавна съм.
Помниш ли Въшливка? - Да.
Въшливка.
Въшли... Въшливка!
Хайде! Само толкова ли можеш?
Помниш ли? Правеше и онова... Онова с краката беше адски смешно.
Въшливка.
Почти ти се получи. - Искаш ли да танцуваш с Въшливка?
Дали искам да танцувам с Въшливка?
Искаш ли? - Естествено.
Въшливка!
Какво правиш, за бога?
Това е един образ, които правех. Въшливка.
Родителите ми така ме наричаха.
Ела с мен, хайде. - Какво?
Ела с мен навън. - По-спокойно.
Ела.
Засрамила ли съм те? - Подиграваше се с инвалидите!
Подигравала съм се със... Просто се забавлявахме, за бога!
На това ли му казваш забавление? - Отпусни се малко.
Тревожа се за теб, Ирина. - Тревожиш се защото танцувам ли?
Тревожа се за теб още от вчера.
Защото очакваш да се държа по определен начин.
Не. Защото не мога да те позная.
Изглеждаш като съвсем различен човек.
Качвай се в колата и да се прибираме.
Не.
Ти потегляй. Отивай в дома на проклетата Ая или...
Няма проблем. Нали такава ни е уговорката.
Просто се качвай и заминавай при нея.
Къде отиде той?
И ти ли ще си тръгваш?
Не.
Това е любимата песен на Яник! - Знам.
Какво ли щеше да стане, ако не бях заминала?
Това днес щеше да бъде нашата сватба.
Мислиш ли? - Не. Щеше да си отегчена до смърт.
Не може да се целуваме.
Просто не мога. - Не, не. Няма проблем.
Обичам друга. - Няма нищо.
Момичето от "Пламъка". - Не е нужно да ми обясняваш.
Така човек не може... - Не, не. Грешката е моя.
Лаура.
Няма нищо.
Когато беше малка, изпадаше в ужасни изблици на гняв.
Яник можехме просто да изпратим в гаража или навън с мотора.
Но с теб не беше така лесно.
Не знам... Ние с баща ти...
Не беше, защото не искахме... Просто...
Не знаехме какво да правим с теб.
Знам, че винаги те поправям и се държа, сякаш знам всичко.
Няма проблем. - Не, проблем е.
Не спирай да ме поправяш.
Ако спреш, ще си помисля,
че вече не те интересува старата ти майка.
Нищо такова.
Партито е в разгара си там вътре. - Да.
Но мисля, че се получи добре.
Знаеш ли, този звяр беше подаръкът ни за Яник.
Какво ни костваше да го опаковаме!
Защо не научи и мен да карам трактор, тате?
Трактор ли?
Не. Мисля, че е по-добре да оставим тази работа на Яник.
Така ти можеш да правиш неща, които ние не разбираме.
Да видим тук. - И разбира се, това тук е ясно.
Определено. - Да идем ли ето там.
Тази стая е по-голяма. Може да бъде спалня.
Може, да. Гледа на запад. - Да.
Катрине може да зашие всяка наша дрипа.
А Яник си го знаем, голяма е скица.
Но няма и капка съмнение,
че на този ден заслужават най-хубавото забавление.
Наздраве.
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО