Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Vidéki Dánia."
A "vidéki Dánia" valójában nem is létezik.
Számomra a világ közepe az, ahol az ember él.
A gyermekkor világa az, ahol felnövünk.
Otthon, ahova tartozunk. Eső, nap, lovak a keleti szélben.
"Vidéki". Mi az?
Persze, de nagyon romantikusan látja a helyzetet.
A gyerekkorom a vidéki Dániában szörnyű volt.
A "Vidéki mesék" című könyve számomra olyan, mint egy vidéki verzió
Morten Pape "A terv" című könyvéből. Mi késztette a megírására?
Sokáig nem írtam meg, távolságot tartottam tőle.
De ez egy szükséges átmenet, mielőtt bármi mást írhatnék.
Elismerem, hogy félelem övezi a tetthelyet.
Nem számít, mennyire tettem fikcióvá, sosem lesz kellemes hazamenni.
PERSONA NON GRATA
Szia, Laura!
Hűha! Olyan más lettél!
Mi lett a szép, hosszú hajaddal?
Nekem nagyon tetszik így.
- Nagyon rövid. - Igen.
- Már-már fiús. - Igen.
Jannik nagyon belevetette magát az esküvőszervezésbe.
- Cathrine is nagyon segítőkész. - Végül is, ez az ő esküvőjük.
- Gondolom, Mogens fog főzni. - Igen, persze.
Hihetetlen, hogy még mindig itt van.
Sok hely bezár. Nem állnak jól a dolgok.
Mióta megnyitották azt a szörnyű diszkontot a sztráda mellett.
Történt itt is pár dolog.
- Hozzám is betörtek az üzletbe. - Tényleg?
- Igen. - Mit lehet ellopni egy virágboltból?
- Négyezer koronát apróban. - Jaj, ne!
Az összes eltűnt. Az emberek már nem tudnak viselkedni.
Mindig is nehezen kezelhetőek voltak itt a fiatalok.
- Börtönben a helyük. - Nem, anya!
Ahelyett, hogy másokat háborgatnának.
Az nem segít. Csak bűnözőnek bélyegzik őket.
- Mert bűnözők! - De így nem fognak megjavulni.
Vissza kéne illeszkedniük a társadalomba. De ez nehéz,
ha fiatal vagy, kiközösítenek, és egy bűnöző vesztesnek tartanak.
- Azt hiszem, nem értünk egyet. - Nem ez a lényeg.
Tény, hogy a társadalom nem profitál abból, ha a fiatalokat lecsukják.
Akkor nem is kell többet mondanom. Inkább befogom a számat.
De csodálatos, hogy mindenki segít.
Hol veszed a tortát?
A főutcán. Hol máshol?
Olyan régen nem jártál itthon, Laura.
- Anya, szólíts Irinának! - Nem tudom megjegyezni. Fura név.
De már rég nevet változtattam.
Először nem hívhattalak Loppenbergnek. Most már nem hívhatlak Laurának sem.
Már nem Laura a nevem.
Megértem, hogy nem könnyű. De örülnék, ha megpróbálnád.
Laura dédanyádról neveztünk el.
- Felvettem egy másik nevet. - De nem értem.
Persze. Menj be, én hozok krumplit.
Nem is ismertem Laura dédit. Anya!
VIDÉKI MESÉK
Itt az apád!
- Szia! - Szia!
- Ő kicsoda? - Cathrine kislánya.
- Szia, drágám! Szia! - Szia!
- Jannik! Fogd meg az egyik szatyrot! - Persze.
- Tessék! - Vigyázz, nehezek!
- Anya! Ez Cathrine? - Hogy érted?
- Az a Cathrine? - Igen.
Annyian voltak a boltban!
- Szia, Jane! - Szia!
Hű, de rövid a hajad! Szia!
- Jól néz ki. - Igen.
- Kösz. - És új neved van. Irine?
Irina.
- Ez egy álnév? - Mi?
Tudod, írói álnév.
Így is mondhatjuk, igen.
- Nem tűnsz Irinának. - Nem, de most így hívnak.
- Most meg már Kelet-Európából jöttél? - Jannik! A különleges nevek szuperek!
Nem sok dán lányt hívnak Jessicának, igaz, kicsim?
Carrie miatt neveztem így el, a "Szex és New York"-ból.
Sarah Jessica-Parker után.
Nem láttad a "Szex és New York"-ot?
- Nem. - Miért nem mondtál semmit?
- Miről? - Ez Cathrine!
- Mi bajod Cathrinével? - Hogy érted?
Anya! Egész életemben zaklatott!
- Dehogy, téged sosem bántottak. - Mi?
Miért nem szóltatok, hogy Jannik őt veszi el?
- A meghívón is rajta volt! - Csak az állt benne: "Cathrine".
- Miért nem hívtál fel? - Miért nem hívsz fel te néha?
- Megpróbáltam. - Igazából nem, Laura.
De most itthon vagy, és mi alig vártuk már ezt az esküvőt.
- Igen, de nehéz lesz... - Nem! Most megyek vacsorát főzni.
- Mit csinálsz? - Minek tűnik?
- Hegesztesz valamit. - A traktorra lesz.
- Értem. "Friss házasok." - Nem, nem.
Az lesz rajta: "Házasnak születtem." Keresztbe.
- És pár konzervdoboz utána kötve. - Szép.
Szép.
- Miért nincs hajad? - A legénybúcsúm őrület volt.
- Cathrine dühös is. - Hogy tehetted, Jannik?
Nem az én ötletem volt! A fiúk hozták a borotvát, részegek voltunk...
Hogy veheted el Cathrinét?
Nem akartad megbeszélni velem?
Miért érdekel?
Nem akadt ki a könyvemen? A fele róla szól!
- Nem. - Nem?
És te? Neked sem...?
- Komolyan, Jannik! - Nem tudom. Nem olvastam.
- Tényleg nem olvastad el? - Nem. Te is tudod.
Én és a könyvek... Egy képregényt is egy örökkévalóságig olvasok.
El sem olvasták!
És az baj? Nem örülnünk kellene neki?
Persze. De, ez végül is jó.
Csak olyan messze van ez a hely. És látni az öcsémet Cathrinével...
- Ez tök gáz! - Ne aggódj emiatt, drágám!
- Jó, tudom. Igen. - Hívj fel később!
Szia!
Kész a vacsora!
Alufelnik nélkül nem az igazi!
Ez a Pop FM. Menő és változatos!
Szia, apa!
- Vigyázz, koszos leszel! - Jó.
Mi a baja?
Nem tud dönteni.
- Az ellésről? - Igen.
Pedig nincs más megoldás. Muszáj megtennie.
- Anya szólt, hogy vacsorázunk. - Jól van.
Jannik akvavitet csinál az esküvőre. De kiveszem belőle a chilit,
hogy ne csak a férfiak tudják meginni.
- A nők is isznak csípőset. - Igen. Persze.
Ahogy rövid hajuk is lehet.
Bátorság kellett a rövid hajhoz.
Nagyon fájt az a dolog, amit tettél, és azóta is fáj.
Nem tudom, te hogy vagy vele, de én felnőttem.
Az egész napot ezzel töltöttem.
Mindent úgy csináltam, ahogy mondtad, Jane.
Mondtam is nekik: "Lehet, hogy nektek egy kicsit..." Kérsz?
Szóval lehet, hogy szokatlan fasírt, de mennyei!
- Nem ízlett nekik? - Kinyitottam a sütőt és kivettem.
- Szerintetek mi történt? - Megette a kutya?
Igen, a fenébe is! Megette a kis mocsok!
- Vagyis nem ettetek semmit? - Nem, sajnos nem.
Bocsánat, de valaki kikapcsolta a rádiót.
- Úgy nem tudom bevinni őket. - Azt hittem, a zene túl sok nekik.
Nem. Ha valamihez hozzászoknak, annak úgy kell maradnia.
Még csatornát sem válthatok. A Pop FM-nek kell szólnia. Krumplit?
- Valami baj van az étellel? - Nem, semmi gond.
- Kérsz egy kis húst? - Kösz, nem. Nem eszem húst.
- Akkor mit főzzek neked? - Semmit. Ez jó lesz.
- Keresek valamit. - Ne aggódj emiatt!
- Akkor tegyél rá egy kis szószt! - Nem.
- De nincs benne hús. - De van benne tejszín.
- Igen. - Nem eszem állati eredetűt.
- Hogy micsoda? - De mi ebből élünk.
Régen rengeteg húst ettél. Amikor még itthon éltél.
- De már bölcsebb vagyok. - Akkor most érezzük magunkat rosszul?
Egy szót sem szóltam az étkezési szokásaitokról. Nem szólok bele.
Csak az van, hogy a Föld gyakorlatilag az összeomlás szélén van...
- Már megint kezdi! - Beszélni róla még nem bűn!
Tönkretenni a hangulatot, az bűn. Anya órákig főzött.
Ennek semmi köze anyához! A környezet a lényeg!
Számít, hogy mi vettük meg, vagy a szomszéd?
- Hisz már úgyis levágták! - Van krumpli és zöldség is.
- Te is ettél húst, most meg bűn? - Gondolkodj el rajta!
Miért kellene bármit is tennünk? Amerika és Kína a nagy szennyezők!
Jannik, legyen véleményed! Mit akarsz?
- Nem arról van szó, hogy nem érdekel! - Fejezzétek be!
Ne beszéljünk a hülye környezetről!
Szeretném hallani, milyen az élet íróként, Irina.
- Egész jó. - Írsz most valamit?
- Igen. - Regényt?
- Ez egy... irodalmi kísérlet. - Érdekes.
- És jól fizet? - Ez nem erről szól.
- Jussi Adler sok pénzt keres. - Jól megvagyok pénz nélkül is.
Biztos kapsz művészeti támogatást. Mi meg dolgozunk és fizetjük az adót.
- Anya, jól vagy? - Nagyon sajnálom.
Ne kérj bocsánatot! Rengeteg poharunk van.
Jane! Nem emelhetsz ilyen nehezet csak így!
- Nagyon súlyos az ízületi gyulladás? - Nem.
De, az. Sok gyógyszert szedsz. Igenis súlyos.
Azok a gyógyszerek mérgezőek lehetnek, anya.
- Rendbe kell jönnie. - De vannak más...
Keresünk másik poharat. Apád tudja, hol vannak.
Hol lehet? Iver? Iver!
Jannik elmondta neked, hogyan kérte meg a kezem?
A legromantikusabb vacsora volt! Étteremben voltunk.
Aztán kértem desszertet, és kaptam egy...
- Hogy is hívják, szívem? - Creme brulée.
Be kell törni a tetejét, tudod.
És hirtelen megláttam valami csillogót.
- És előkerült belőle ez a gyűrű. - Te jó ég!
Nem hiszem el!
Tényleg ezzel rukkoltál elő? Milyen eredeti, Jannik!
Azt mondogatom Janének, hogy ennél szebb gyűrűm sosem volt.
Olyan megtisztelő, hogy megkaphattam, Jane! Nézd!
Ez a régi jegygyűrűd, anya?
- Ott hevert a fiókban. - A dédnagymamádé volt?
Igen, Laura dédmamáé. Aztán a nagyanyádé, aztán az enyém.
Azt gondoltam: "Most már legyen Janniké és Cathrinéé."
- Azt mondtad, én öröklöm majd. - Sosem szeretted az ékszereimet.
Igazad van. Nem az én stílusom. Tényleg nem az én stílusom.
Én egyszerűen imádom!
Benjamin Bang! Gratulálok az ötödik regényéhez, a klímakiáltványhoz!
És ez nem csak regény. Mindenütt művészet veszi körül.
A klímaváltozást nemcsak valami intellektuálisnak kell tekintenünk.
Vizualizálnunk kell, hogy megértsük a következményeket.
Nem egyedül csinálta. Itt van önnel az egyik művész is?
El kell mondanom, hogy Asger felhagyott a beszéddel.
Csak a művészetén keresztül nyilatkozik meg. Nagyon tisztelem ezt.
Hogyan beszélték meg, milyen lesz a projekt?
- Ő a barátnőm, Irina. - Szia!
- Ő itt Mike. Hannét ismered. - Örülök, hogy látlak.
- Ez egyszerűen gyönyörű, Benjamin! - Irina, ő itt Aya.
Olvastam a könyvedet. Fantasztikus. Nagyon megérintett a történeted.
Örömmel hallom. Benjamin azt mondta, te is írsz.
Ez az első könyvem, úgyhogy majd meglátjuk. Jó, hogy Benjamin segít.
- Nem sokat tehetek. - De igen.
Nem. Nagyon jó vagy.
Ki a fene hoz virágot egy klímaváltozási kiállításra?
Szia! Örülök, hogy látlak.
- Nagyon jó voltál az interjún. - Igen? Köszönöm!
- Készülsz valami újat kiadni? - Dolgozom valamin.
Nem igazán tartozik rám. De a francba is, azért csak elmondom.
Kedden láttam Benjamint egy lánnyal üldögélni egy közeli bárban.
- Elég intenzívnek tűnt. - Nem kell, hogy...
- Nagyon intenzívnek. - Teljesen rendben van.
Benjamin és én nyitott kapcsolatban vagyunk.
Nem tudtam. Jó, hogy elmondtad,
mert valójában csókolóztak.
Nem tudtam, elmondjam-e, de megérdemled, hogy tudd.
Nem birtokoljuk egymást. De megértem, ha másoknál nem működik.
De számunkra ez a helyes.
És bízunk egymásban, ha a szerelmünkről van szó.
Csodásan hangzik. Talán javasolnom kéne a pasimnak.
- A klímaszorongás kikészítette. - Milyen értelemben?
Nem áll fel neki. Impotens, magyarán megmondva.
- Azt mondja: "Mi értelme?" - Hát ez...
Bizonyos értelemben igaza van.
Csak szerintem rossz ötlet. Talán nem kéne elmennem.
- Az ember nem tud jót tenni. - Tudom, hogy nehéz.
De ha konfrontáció van, azzal szembe kell nézni.
Ismerem az érzést. Jütlandi vagyok.
Persze, de te olyan családból jössz, ahol volt zongora,
a szüleid pedig tudósok. Az nem ugyanaz.
Lehet. De el kell hinned, hogy a háttered adja
a művészeted erejét. Igen. És az emberek érzik ezt.
Szerinted könnyű írónak lenni boldog gyermekkorral?
Hagyd abba! Menj vissza a jégtábláidhoz, aztán irány haza!
Tudtad, hogy a klímaszorongás impotenciát okozhat?
- Kivel történt ez? - Emma pasijával.
Impotens lett... a klímaszorongástól?
- Igen, Jane. Ez görcs. - Különös. Még sosem éreztem ilyet.
- A gyógyszer nem segített? - Mi történt?
- Semmi. - Azokat mind egyedül hajtogattad?
Mondtam, hogy légy óvatos! Ne csinálj semmi mást a kezeddel!
- A virágokkal se foglalkozz! - Az amúgy is az én dolgom.
Megkértem Laurát, vagyis Irinát, hogy segítsen.
- Van egy terv, hogy hogyan nézzen ki. - Sokszor segített már a boltban.
- Én is meg tudom csinálni. Nem gond. - Neked már épp elég dolgod van.
- Cathrine varrja a saját ruháját. - Akkor sok a dolgod.
Majd mi megcsináljuk. Igaz, anya?
Ne add azt a csirkéknek! Az rizs.
Anyádra kellene szórnod holnap, a templomnál.
Hogy termékeny legyen, hogy legyen egy öcséd vagy húgod.
A kis Miranda vagy Samantha.
- Kedves veled az anyukád? - Igen.
- Néha kiabál is, ugye? - Nem.
- Néha kicsit goromba? - Nem.
- Szia! - Szia!
- Rég találkoztunk. - Még mindig a D-A-D-t hallgatod?
- Te meg még mindig a Nirvánát? - Az nem ugyanaz!
Mi a helyzet? Rég találkoztunk.
- Ugyanúgy nézel ki. - Semmi megjegyzés a hajamról?
- Nem. - Mindenki megjegyzést tesz rá.
- Hihetetlen, hogy írtál egy könyvet! - Igen, az.
És rólunk, az itteni dilinyósokról szól?
Igen. De ne aggódj! Téged nem említelek benne.
Nem írtál a pasiról, aki olyan lenyűgöző volt az ágyban?
- Legközelebb. - Oké.
És még? Mivel foglalkozol?
- Étteremben dolgozom. Flammen a neve. - És jó hely?
- Igen, ha szereted a svédasztalt. - Úgy értem, szeretsz ott dolgozni?
Igen, jó hely.
- Én lettem a virágos lány, szóval... - Mint a régi szép időkben.
Én meg a sörös pasi, a székes pasi, a sátras pasi, a kábelszerelő...
- Jannik szart se csinál. - Van elég baja!
- Örülök, hogy találkoztunk. - Én is. Még találkozunk.
- Ez aztán a fuksz! - Cathrine szereti őket.
- És lilák. - Az biztos.
Tudtad, hogy kannabiszolajat is használhatsz az ízületi gyulladásra?
- Kannabiszt? Kösz, nem. - Orvosi kannabiszt.
Az egy olaj. Nem olyan, mint a füves cigi, amitől betépsz.
- Talán segíthet. - Nem kell, Laura.
- Nem kell. - Talán segítene.
Fogd meg itt, kérlek!
- Felismered, Laura? - Igen, persze.
Hogyan törtek be? Betörték az ablakot?
Nem, ez a kínos része. Nem volt bezárva, amikor ideértem.
Nyitva volt az ajtó. Olyan hülye vagyok!
A fiatalok elmennek innen,
és csak mi, öregek maradunk.
Szinte csak sírcsokrokat készítek. Hála a rohadt diszkontnak.
Az az asztaldísz. Kettőt vagy hármat akar az asztalokra.
- Te csináltad? - Nem, Cathrine.
- Vettél új pultot? - Hát...
Emlékszel a kis pultra, ahol lottószelvényt árultál?
- Sokat eladtál, Laura. - A felét te vetted meg, anya.
Nem, apád is vett párat. Úgy örültél, amikor jól ment az üzlet!
Itt olvastad a "Narnia" könyveidet.
Nem érdekelt a suli utáni szakkör.
És szerinted mi volt az oka?
Mit gondolsz, miért voltam mindig itt?
Sziasztok! Hát itt vagytok!
Szépek a virágaid.
Talán túlzásba vittem, de féltem, hogy túl keveset rendeltem.
Te rendelted őket? Nem értem. Most itt dolgozol?
Hát, ősszel átveszem a boltot.
Inkább családtag vegye át, mint hogy be kelljen zárnom.
Ne így rakd be őket! El fognak dőlni útközben.
Én általában így pakolom be őket, stabilan.
- Lehetne úgy is, de inkább ne. - Miért ne rakhatnánk úgy, ahogy én?
- Mert el fognak dőlni. - Hagyd abba! Nem lesz bajuk.
Hagyd abba!
Oké, leszarom.
Jó, csináljuk a te módszereddel, Leszbi Laura!
Ezt most komolyan mondtad?
Mióta hazajöttél, mindenki hangulatát tönkreteszed!
Azt hiszed, olyan rohadt fontos vagy! Sajnálom anyukádat.
- Ne felejtsük el bezárni a boltot! - Kölcsönadom a kulcsomat.
- Nem kell, itt a sajátom. - Mozgás! Én a furgonnal megyek.
Laura, beszállsz?
- Bevihetjük őket. - Igen.
Ne! A francba!
És el is törtek!
Ha nem pakolod be rendesen a furgont, baj lesz belőle.
- Én nem így raktam volna be őket. - Láttam, milyen őrülten vezetsz!
Tudod, mit? Felejtsd el!
- Megőrültél? - Drágám?
Kicsit ideges a holnap miatt.
És aztán azzal vádolod, hogy... Csak ideges.
Nem akarom meghallgatni. Nagyon gonosz volt velem, oké?
- Mi? - Mindig is ilyen volt!
De ti úgy döntöttetek, elfelejtitek, vagy elnyomjátok az emléket.
Nem lepődnék meg, ha ő lopta volna el a pénzt anya boltjából.
Anyán kívül csak neki volt kulcsa.
Tudod, mivel vádolod?
- Csak mondom. - Nyugi!
- Ki az? - Benjamin.
- Az ott Benjamin? - Igen.
- Ha nem hagyod ezt abba... - Gyerekkorunkban rengeteget lopott.
- Nem akarom hallani! - Köszönjünk neki!
- Helló! Benjamin. - Isten hozott!
Köszönöm a meghívást. Tessék!
- Nem kellett volna. - Ez csak természetes.
- Fel kell használnod ezt, érted? - Igen.
Dühös vagy. Az a sok érzelem Cathrinével.
Igen. Igen, tudom.
- Használd fel kreatívan! - Jó.
Olyan cuki vagy itt.
- Emlékszel? Ez a tizedik szülinapod. - Nem kell elmesélned, anya.
Azok szép idők voltak akkoriban.
Nem jöttek ki egymással. Tudod, milyenek a butus kislányok.
Nagyon dühös voltál.
Felment a szobájába, és összepakolt.
Aztán elszökött itthonról!
A mezőkön át, igen.
Nagyon indulatos voltál akkoriban.
- Szervusz! - Jó napot!
- Feltették a kereket? - Nem, jól jönne nekik még egy ember.
- Igen, persze. - És állj odébb a kocsival! Útban van.
- Apa! - A traktor nem fér be.
- A tehénistállóban leszek. - Persze.
Szerintem cukik.
Sokkal rosszabbra számítottam. Szinte még lakályos is a hely.
- Nem mehetnénk? - De, persze.
David vagyok. Klassz szemüveg.
- Igen. Teljesen egyformák. - Ugye?
Pontosan ugyanolyanok. Vicces.
Most már hárman vagyunk! Megfogod az egyik kötelet?
És dobd oda! Laura, te meg hajítsd azt oda!
- Ha megfognád azt a... - Laura?
- Miért hívtad Laurának? - Persze, te nem is tudod.
Azért, mert Laura a nevem. Az volt, míg Irinára nem változtattam.
A neved Laura?
Sajnálom, hogy nem mondtam el. Már soha nem is gondolok rá.
Semmi baj. Akkor mehet?
- Te szegény! - Csak rakd oda fel!
- Ez az. - Fogd a másikat!
- Megfogjam az egyiket? - Semmi gond. Menni fog.
Biztos? Nehezebb, mint amilyennek tűnik. Fogd mindkettőt!
Háromra. Mehet? Szép lassan. Egy, kettő, három.
- Ez nehéz. - Benjamin, húzd!
Mindkét oldalt húzzátok! A teljes súlyotokkal!
Az egyik féloldalas. Az egyiket húzd meg, a másikat ereszd!
- Melyiket? - A jobb oldalit. Neked bal.
- Húzzátok, teljes erőből! - Figyelj a kerékre!
- Szívem! Húzd meg azt és... - Vigyázz!
- Épp azon állsz. - Hagyd abba!
- Ne azt fogd! - Engedd el!
Ez így nem megy.
- Fel kell tennünk az asztalra. - Jannik, komolyan...
Minden rendben lesz. Csak kell Benjamin, hogy beállítsuk.
- Újra megpróbáljuk. Jól vagy? - Igen.
Baromira primitív! Primitív!
- Nem is volt olyan nehéz. - Egy kicsit azért nehéz.
Nem erő kell ide, hanem technika!
A bátyád és David fenyegetve érzik magukat a magamfajtától.
- Szerintem ennyire nem tudatosak. - Dehogyisnem!
Helyre akarnak tenni. Nem szabad fenyegetni a status quót!
Nekem ez túl sok! Felmegyek.
Megígértem Ayának, hogy megnézem a munkáját. Felmegyek.
- Jannik! Légy kedves Benjaminhoz! - Hogy érted?
Tudod, hogy értem.
Akkor neked nem kéne kedvesnek lenned Cathrinéhez?
- Nem kellett volna tolvajnak hívnom. - Mindig lenézel másokat.
Nem úgy értettem.
Lehet, hogy nem menő ruhát hordok, nem valami alternatív pártra szavazok,
és nem szexelek férfiakkal, nőkkel és állatokkal.
De jól vagyok. És boldog is.
Az istenit, ne sajnálj engem!
Én sem szexelek állatokkal, Jannik!
- Hát, csak tudod... - Nem!
- Tudod, hogy értem. - Nem! Hogy mondhatsz ilyet undorítót?
- Te is vidéki vagy. - Te meg itt laksz!
Igen. Találtam egy nőt. Nem akarok több állatot!
Húzd!
Cathrine nevelőszülőknél élt, emlékszem. Senki sem beszélt róla.
- Rák volt, ugye? - Igen.
Értékelnünk kell az időseket, amíg még élnek.
Hova tűnt Benjamin?
Dolgoznia kellett. Egy másik írót mentorál.
Ha jól viselkedik, nekem megfelel.
Mert különben megvered?
Nem, csak "beszélgetünk" egyet. Húzd!
- Emlékszel Camilla csávójára, ugye? - Persze.
Folyton viszonya volt valakivel. Aztán meglátogattuk,
- és nem kavart tovább másokkal. - Ez komoly?
- Benjaminnak is folyton viszonya van. - Mi?
Igen.
- Mi? - Micsoda?
Nyitott kapcsolatban élünk, szóval nem kellenek a verőembereid.
El sem hiszem, hogy régen jártatok! Egymás ellentétei vagytok.
Ti nyitott kapcsolatban éltek, ő meg cölibátusban.
- Cölibátust fogadtál, David? - Nem.
De igen! Ha belezúg valakibe,
nincs semmiféle etyepetye. Mint egy szerzetes.
- Nem akarok beszélni róla. - Ki jön be neked?
- Egy pincérnő az étteremből. - Randiztok?
- Nem csinál semmit a kis buzi! - Jannik, te idióta! Ne mondj ilyet!
- Hívd el randizni, David! - Csak nem sietjük el.
Ahogy mondod. Lassabban már nem is csinálhatnátok.
Még azt se tudja, hogy egy lassú kapcsolatban van. Mondd meg neki!
- Tedd, amit a hölgy mond! - Hagyd békén!
Mehet!
- Írj neki SMS-t! - Húzd!
Ez az!
Üdv a Jessica-diszkóban!
Zenére díszítjük az asztalokat.
Elég idős vagy? Mindegy! Gyere csak be!
Táncolj! Ez csak gyerekeknek van. Ki ez az öregasszony, Jessica?
- A tiéd? Kipróbálhatom? - Igen.
Tudtad, hogy Laura is tud állatot csinálni? Egy lényt.
Nem tudtad? Tud Loppenberget csinálni. Kérd meg Laurát, hogy mutassa meg!
Az már rég volt. Nem tudom, tudok-e még olyat csinálni.
De tudja, Jessica. Csak viccel.
- Jessica örülne neki. - Igen, de... Te szemét!
Nem emlékszem a Loppenbergre.
Mi folyik itt? Mi ez az egész?
- Hogy érted? - Miért néz ki így?
Mert jól kellett kinéznie.
Jó, de mi a franc ez a zöld izé?
Az a célja, hogy kitöltse az üres teret, a virágok helyett.
- Hát nem szép, Cathrine? - Nem. Egyszerűt és lilát akartam!
Csináltam már pár dekorációt. Miért ilyen bokros az egész?
- Semmi baj... - Hű, de szép minden!
- Szarul néz ki. - Hogy érted?
A virágok, Jannik! Nem ilyet akartam! Pontosan megmondtam, milyet!
- Szeretnéd megváltoztatni, Cathrine? - Nem, ez rohadt jól néz ki!
Drágám?
Jól van. Akkor minden így lesz.
- Te ezt tényleg gyönyörűnek tartod? - Hát, tudod...
Egészen más világban élnek idekint.
Még a hulladékot sem gyűjtik szelektíven.
Nem, egyáltalán nem.
Hülyeség volt tőlem, hogy felbosszantott az a kerék.
- Igen. - Csak idegesített. Butaság volt.
Általában felülemelkedem az ilyesmin.
Öt regényt írtam. Jannik ilyesmivel nem dicsekedhet.
Nem, de ő igazából diszlexiás.
Teljesen megértem, hogy miért menekültél el innen,
és miért nem lehetnénk mi ketten boldogok itt.
Hogyhogy nem láttuk ezt ezelőtt?
Elképesztőek ezek a modern dolgok.
Ez az internet. Mindent megtalálni rajta.
Irina, Benjamin! Van vegetáriánus étel a sütőben.
- Szerintem gluténmentes is. - Kösz, anya.
Cathrine megtalálta ezt az interjút veled, Laura.
- Tényleg meg akarjátok nézni? - Persze, hogy meg akarjuk!
Nem, nem. Szerintem nem kéne megnéznünk.
Nézd! Nagyon szép a hajad.
A vidéki Dánia nem újdonság. Az "otthon" mindig identitás is volt.
- Nincs kedvem ezt nézni. - Csendet!
- Ne nézzük meg! - Csend legyen, Laura!
Milyen szép, hosszú haja van!
Ennek egyszerűen ki kell halnia. Generációknak kell kihalniuk.
Mint amikor a földet felszántják.
Honnan jött a bátorság, hogy kitörjön és továbblépjen?
Mindig is kívülállónak éreztem magam.
Ha úgy tetszik, nem volt olyan opció számomra, hogy ott maradjak.
Egyetlen hosszú menekülés volt. A gyerekkorom szörnyű volt.
Úgy éreztem, mindenki elhagyott. Módszeresen zaklattak.
A szüleim nem látták, nem hallották, mert hiányzott belőlük az erő.
Számomra ez a vidéki Dánia.
Nincs semmiféle romantikus érzésem a hazatérésről.
Nem akarok hazamenni. Onnan menekültem el.
Az ottaniak nem tudnak elmenekülni. Kész evolúciós zsákutca.
Nem kapcsolhatnánk ki?
Sosem tudtam olyan helyen élni, mint a vidéki Dánia.
Nem úgy értettem.
Ez olyan beszélgetés, ahol feszegetjük a határokat.
Xenofób, homofób és heteronormatív társadalom.
Jogod van véleményt formálni. Túlságosan a szívükre veszik.
Ne légy ilyen...
Jól vagyok.
Jézus azt mondta, utolsókból lesznek az elsők, és elsőkből az utolsók.
Hallottunk arról, hogy becstelen vámszedőket, rossz életű asszonyokat,
hangos, vak, tékozló fiúkat,
hitetlen tanítványokat, tolvajokat és rablókat, akiket mindenki gyűlölt,
mindig elsőként hívott magához Jézus, mindenki más előtt.
Az eredménye is meglepő volt.
Jézus nem hagyta, hogy amikor másokra néz, normák, előítéletek béklyózzák.
Vagy a múlt hibái. A lehetőséget látta bennünk és emberi életünkben,
ott is, ahol senki más nem látott semmi figyelemre méltót.
És ez megnyitotta az emberek szívét.
Jessica!
- Rá ne lépj! - Igen, persze.
- Ide álljak? - Igen.
Egy pillanat. Te is állj oda!
Készen vagyunk.
- Széles mosolyt! - Mosolyogj, szívem!
- Neked is fátylad van, Jannik! - Igen!
- A szél miatt van. - Persze.
Gratulálok!
Ne ilyen erősen!
- Viszlát! - Ez az!
Kinek telefonálsz?
Aya alkotói válságban van, segítenem kell.
- Muszáj épp most? - Tudod, hogy van ez.
Felhívom, adok neki néhány tanácsot.
- Szia, Laura! - Szia, Sasha! Jeanette!
- Laura... - Fehéret vettél fel mára.
Nem értelek. Esküvőkön ez nem szokás.
- Nem tudtam. - Cathrine mondta a hajad.
- Jól néz ki. - Vagy legalábbis más.
Talán olyan, mint amikor Cathrine levágta a hajam. Emlékeztek?
A tizedik szülinapomon.
Cathrine szerint tehénszar szagú volt a hajam.
Két fiúval lefogatott, és levágta a hajamat.
Nem emlékeztek? David, te emlékszel, ugye?
- Mire? - Amikor Cathrine levágta a hajam.
Persze.
Aztán elterjesztette, hogy leszbikus vagyok.
Ott, ahol az emberek ezért vasvillával vadásznak rád!
Hagyd abba, Laura! Miféle viselkedés ez?
- Hadd segítsek! - Ne segíts! Csak fogd be a szád!
Ma van Jannik nagy napja. Viselkedj!
Ezt az egy napot sem hagyod meg neki?
- Mindenki foglaljon helyet! - Jövünk már!
Ne aggódjatok, ez nem beszéd!
Kedves, csodás emberek... és Jannik!
Isten hozott titeket a csűrbeli partin! Nagyon szép hely.
David vagyok, a vőlegény tanúja és ceremóniamester.
Más szóval: túlórázom. Kéne neked még pár barát, Jannik!
Először a vőlegény édesanyja szól néhány szót.
Igen. Üdv mindenkinek!
Még sosem tartottam beszédet, de mindent el kell kezdeni valahol.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy gratuláljak nektek.
Nagyon szeretlek titeket.
Azt akarom mondani, hogy örülök, hogy egy család lettünk.
Cathrine gyönyörű,
a meseszép ruhájában, amit maga készített.
Ez valami vicc?
- Cathrine nagyon sok mindenhez ért. - Nem is ő csinálta!
Jó titeket ilyen boldognak látni.
Azt hiszem, ennyi lenne. Éljen a menyasszony és a vőlegény!
Hurrá!
Az esküvői partira gyűltünk össze
És vendégként hívtak minket ide
Ez a nap gyönyörű lesz
És mi soha nem felejtjük el
Cathrine annyira bájos lány
Veszélyes a szalma közelében cigizni.
Szarok rá. Nem lesz gond.
- Még nem is mutatkoztunk be. - Nem. Karina vagyok.
A menyasszony unokatestvére. Úgy hallhattál rólam: "Karina kuzin".
- Irina. - Nem, Karina.
Én vagyok Irina. Úgy hallhattál rólam: "Leszbi Laura".
Az igaz. Erre emlékszem.
Mit mondtál a ruháról?
- Az enyém. - A tiéd?
Múlt hétfőn járt nálam, kétségbe volt esve. Rosszul állt a projekt.
Nem is tud varrni, az isten verje meg!
Neki adtad a régi menyasszonyi ruhád?
- Nem, fizetett érte. - Mennyit?
A nászéjszakára kívánunk kéz- és lábtörést
Vajon Cathrine látta-e már azelőtt?
Nem ígérjük, hogy azóta nagyobbra nőtt
Jannik! Jannik!
Gondoltam, megszabadulok tőle. Rossz emlékeket idéz fel.
- Tipikus Cathrine! - Nagyon tipikus Cathrine!
- Egészségünkre! - Gratulálok!
Beszélnünk kell. Jannik, végig igazam volt!
- Neked mindig igazad van! - Beszélnünk kell!
- Ez érdekelni fog. - Laura! Túl messzire mész!
Beszélni szeretnék veled egy percre, oké?
Baromira nem kéne itt lenned.
Menj vissza a lúzer pasidhoz, és hagyj minket békén!
Igen!
Egészségünkre!
- Egészségünkre! - Egészségünkre!
Sziasztok! Jannik húga vagyok, mint talán tudjátok.
Rövid leszek. Gratulálok nektek!
Mindketten jól néztek ki.
És nem mintha nem szeretném megdicsérni a szép ruhádat, Cathrine,
de valójában Karina unokatestvéredet kellene dicsérnünk.
Mert tőle vetted, szóval nem te készítetted.
Semmi szégyellnivaló nincs ebben.
De bárcsak ne loptad volna el a pénzt anyám boltjából, hogy kifizesd!
Mert ezt tetted, igaz?
Szeretném hozzátenni,
hogy Karina pont ugyanannyit kapott, mint amennyi eltűnt a boltból aznap.
Volt kulcsod, be tudtál menni.
Tiszta őrület, hogy elbírja ezt is a lelkiismereted.
Még az üzletet is átvennéd.
Szóval remélem, hogy vigyázol majd rá.
Ez volt anyám életműve, 35 éven át.
Ennyi volt a mondanivalóm. Egészségünkre!
- Egészségünkre! - És gratulálok!
Te vetted el a pénzt?
Menjünk haza! Ez így totál gáz! Az emberek... Kicsit feszültnek tűnsz.
- Mondanom kellett valamit. - Persze.
Te mindent megtettél. Nem megyünk haza?
De. Persze.
Iver? Van odakint egy tehén.
Igazából kettő is van.
- Most jöttek a ház mögül. - Mondtam, hogy idegesek.
Gyere velem! Menjünk!
Befelé!
- Jobb, ha én is megyek. - Hogy érted?
- Segíteni akarok. - Én próbálok itt lenni veled,
de te folyton egyedül hagysz ezekkel az emberekkel. Ez nem fair!
Segíteni akarok az apámnak. Utána hazamegyünk.
Gyere csak! Igen, erre, gyere!
Ez az! Meg is van. Jól van.
Gyerünk! Gyerünk!
Nyugalom! Jól van!
David!
Hé! Mi sem beszélhetünk többé?
Janniknak tudnia kellett róla.
- Egyszerűen nem értelek! - Nem értesz?
Azt hittem, ha valaki, te majd megérted!
Pontosan tudod, hogy bánt velem Cathrine!
Annak ehhez semmi köze! Ebben nem akarok részt venni!
- Tudod, hogy igazam van. - Te tényleg ilyen önző vagy?
Tizenhét éves voltam! Említetted, hogy talán majd Koppenhágába mész,
erre egyik este anyád nyitott ajtót, mert te csak úgy elmentél!
Nem is köszöntél el.
És most én védjelek meg?
Magadat sem tudod összeszedni!
- Az más. - Miben más?
Aztán egy farmer 5000 koronát ígér, de te is fizetsz 1000 koronát.
Olyan sokat készültünk erre, Laura!
Miért rám haragszol? Tudnotok kell, milyen Cathrine!
- Mintha bűnöző lenne. - Az is! Mint akiket börtönbe zárnál.
- Sajnálom. - Jannik, ne kérj bocsánatot!
Szerencsés vagyok, hogy te mindent elintézel nekem.
- Anya, én... - Gondolom, én nem érthetek semmit!
Hülyének nézel!
Cathrine!
Be kell menned és rendbe hoznod!
- Kérj bocsánatot! - Szemét! Tönkretetted az esküvőmet!
- Azt hiszed, hogy minden rólad szól! - Rendben.
Amúgy is mindenki utál! Senki sem akar itt látni!
- Miről beszélsz? - Hogy a családod utál!
Gyűlölnek, Laura. Még a saját anyád sem szeret.
Add ide a gyűrűmet!
- Nem. - Add ide!
Nem, ez az enyém. Hagyd abba! Laura, ne!
Ne! Laura, elég!
Ne! Hagyd abba!
Menj innen! Menj innen!
Minden rosszul sült el. Másként sosem vettem volna el a pénzt!
Mindenkinek elmondtam, hogy én varrom, aztán nem sikerült.
Ez nem mentség arra, hogy kiraboltad az anyámat.
Nekünk rohadtul semmink nem volt otthon!
A két mostohabátyámmal laktam egy szobában.
De neked saját szobád volt. Hifiberendezést kaptál.
Nálatok mindig együtt vacsorázott az egész család.
És jól éreztétek magatokat. Emlékszem,
egyszer Iver kolbászt tett a fülébe.
És amikor az ebédlőasztal körül ültünk,
úgy éreztem... nem tudom...
Úgy éreztem, sosem akarok elmenni innen.
Én semmit nem tudok.
Csak azt tudom, hogyan legyek Jessica anyja, Jannik felesége. Talán.
- Nem semmi Jannik feleségének lenni. - Oké, Laura, de...
Tudom, hogy Jannik... olyan, amilyen.
De... Nem tudom.
Rohadtul szeretem őt.
- Vissza kell mennünk. - Így nem megyek. Szarul nézek ki.
A fenébe!
Azt hiszem, kibicsaklott a bokám.
Add ide!
Így. Most már jól nézel ki.
Biztos?
Igen.
Gyere, igyunk egyet! Mit kérsz? Vodkát?
- Kölcsönkérhette volna azt a pénzt. - Semmi gond nem lett volna.
- Szia, Jessie, édesem! - Anyu!
Sajnálom, drágám. Nem akartam sírni.
Csak kicsit elszomorodtam.
- Szeretlek. - Én is szeretlek.
Kérhetném következőnek a "Let Your Fingers Do The Walking"-ot?
- Az Jannik kedvenc dala. - Nem lehet. Sorban jönnek a számok.
Mucsai DJ...
- Hol voltál? - Te hol a pokolban voltál?
Hát... verekedtem.
Verekedtél? Kivel?
Cathrinével. Szar ügy. Nem tudom, mi történt.
- Most már minden rendben. - Mi a fene folyik itt?
Összepakolok és hazamegyünk. Rendben?
Igen. Csak el akarok búcsúzni, oké?
Öt perc.
Nem láttad anyámat?
Csak mert indulok haza.
Nem akarok úgy elmenni, hogy nem köszönök el. Megint.
- Szóval elismered? - Ez... szóval...
David, te voltál az oka, hogy addig maradtam, ameddig.
- Az egyetlen barátom voltál. - Nem, a pasid voltam, Laura.
Igen. Megértem, hogy haragszol rám.
Nem vagyok dühös. Csak úgy emlékeztem, viccesebb vagy.
Talán cserbenhagy az emlékezetem.
Tudod: régen minden jobb volt.
Nem, jól emlékszel. Vicces voltam. Még mindig az vagyok.
Az vagyok.
- Emlékszel Loppenbergre? - Igen.
Loppenberg.
Loppen-Loppenberg!
Gyerünk! Csak ennyi volt?
A lábaddal is csináltad azt a vicces dolgot.
- Így már jó? Táncolsz Loppenberggel? - Loppenberggel akarsz táncolni?
Persze.
Loppenberg!
Mi a fene folyik itt?
Ez egy lény, amit eljátszottam. Loppenberg. A szüleim hívtak így.
- Gyerünk! Gyere ki! - Nyugi!
Gyere!
- Szerinted ez kínos? - Gúnyt űzöl a fogyatékosságból.
Nem! Csak szórakoztunk egy kicsit!
- Mi a franc bajod van? - Nyugi!
- Aggódom érted, Irina. - Mert jól érzem magam és táncolok?
- Tegnap óta aggódom. - Másmilyennek akarsz látni.
Nem. Már nem is ismerlek.
Mintha más ember lennél.
- Szállj be! Hazamegyünk. - Nem.
Menj csak! Húzz haza Ayához!
Semmi baj. Így szólt az alku, nem? Menj csak vissza hozzá!
Hová ment?
Te is hazamész?
Nem.
Ez Jannik kedvenc dala!
Mi lett volna, ha nem megyek el?
Akkor talán a mi esküvőnk lenne ma.
- Gondolod? - Nem, halálra untad volna magad.
Nem kéne csókolóznunk.
- Ez rohadtul nem megy. - Nem.
- Másba vagyok szerelmes. - Nem kell magyarázkodnod.
- Akkor nem tudsz csak... - Nem, nem. Miattam van.
Laura!
Jól van...
Szörnyű hisztijeid voltak, amikor gyerek voltál.
Jannikot kiküldhettem a garázsba, hogy dolgozzon a motoron.
Nálad nem így volt.
Nem is tudom. Apád és én...
Nem azért volt, mert nem akartuk. Csak...
Mi csak nem tudtuk, mihez kezdjünk veled.
Tudom, hogy mindig kijavítalak, és okoskodok.
- Semmi baj. - De igenis baj.
Mindig javíts csak ki!
Ha nem tennéd, akkor tudnám, hogy már nem is törődsz vén anyáddal.
Bent még mindig buliznak. Úgyhogy, gondolom, jó a parti.
Az a monstrum az ajándékunk Janniknak. Nehéz volt becsomagolni!
Miért nem tanítottál meg traktort vezetni, apa?
Azt inkább hagyjuk Jannikra!
Másrészt viszont te olyan dolgokat tudsz, amit mi nem értünk.
Igen, természetesen van kilátás.
- Nyilván. - Menjünk át oda!
Ez a szoba valamivel nagyobb. Ez az egyik hálószoba.
Nyugati fekvésű.
Cathrine tud vérmes is lenni, az ám
Jannik meg csak intéz mindent lazán
Mégis azt gondoljuk, ketten együtt
Megérdemlik, hogy e szép nap eljött
- Egészségetekre! - Egészségetekre!
Magyar szöveg: Bakos Kata Iyuno-SDI Group