Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Ruralna Danska".
"Ruralna Danska" ne postoji.
Centar sveta je tamo gde živiš.
Zemlja tvog detinjstva je mesto na kojem si odrastao.
Sa kišom, suncem, konjima na vetru s istoka.
"Ruralno". Šta je to?
Da, ali govoriš iz vrlo romantične perspektive.
Moje detinjstvo u ruralnoj Danskoj je bilo grozno.
Tvoja knjiga "Priče sa sela" podseća me na provincijsku verziju
knjige "Planen" Mortena Papea. Šta te je nadahnulo?
Dugo sam izbegavala da je napišem i držala se na distanci,
ali to je nužni prelaz pre nego što mogu da pišem o nečem drugom.
Moram da priznam da se bojim da se vratim na poprište.
Koliko god to samo umišljam, nikad mi tamo neće biti prijatno.
PERSONA NON GRATA
Zdravo, Laura.
Kako si se promenila!
Šta si uradila sa svojom lepom, dugom kosom?
Sviđa mi se ovako.
Veoma je kratka. -Da.
Skoro je dečačka pozadi. -Da.
Janik se skroz dao u venčanje.
A Ketrin je mnogo pomogla. -Njihovo je venčanje.
Mogens sprema hranu? -Naravno.
Ne mogu da verujem da još opstaje.
Mnogo se restorana zatvara. Nije dobro.
Nakon što se otvorio onaj grozni diskont na auto-putu.
Događa se nešto i ovde.
Provalili su mi u prostor. -Stvarno?
Da. -Šta možeš da ukradeš iz cvećare?
4000 kruna u sitnišu. -O, ne.
To je nestalo. Zašto ljudi nisu pristojni?
Ovde je bilo uvek neprilagođene omladine.
Trebalo bi da idu u zatvor. -Ne, mama.
Umesto da gnjave ljude.
To ne pomaže. Samo će dobiti stigmu kriminalaca.
I jesu kriminalci. -Neće napredovati.
Moraju onda da se reintegrišu u društvo, a to je teško
ako si mlad, izopšten i ako te smatraju kriminalcem.
Očito se ne slažemo. -Nije stvar u tome.
Stvar je u tome da društvo ne dobija ništa stavljanjem mladih u zatvor.
Onda više ništa neću reći. Ćutaću.
Ali lepo je da svi pomažu.
Odakle ćete uzeti torte?
Iz glavne ulice. Od kuda drugde?
Dugo nisi bila kod kuće, Laura.
Mama, molim te zovi me Irina. -Ne mogu da upamtim to čudno ime.
Davno sam ga promenila.
Prvo nisam smela da te zovem Lopenberg. Sad ne smem da te zovem Laura.
Više se ne zovem Laura.
Znam da ti je teško, ali volela bih da pokušaš.
Dobila si ime po prabaki, Laura.
I promenila sam ga. -To ne razumem.
Naravno. Uđi. Ja idem po krompire.
Nikad nisam upoznala prabaku. Mama!
"Priče sa sela"
Evo tvog tate!
Ćao! -Ćao!
Ko je to? -Ketrinina ćerka.
Zdravo, dušo. -Ćao.
Janik! Uzmi kese. -Naravno.
Dobro. -Teške su.
To je Ketrin? -Kako misliš?
Ona Ketrin?
Bila je takva gužva u prodavnici!
Ćao, Jane. Ćao!
Kosa ti je baš kratka! Ćao!
Super izgleda. -Da.
Hvala. Imaš i novo ime. Irine?
Irina.
To je pseudonim? -Šta?
Pa znaš... Pseudonim?
Moglo bi se reći.
Ne izgledaš kao Irina. -Ne, ali to mi je sad ime.
Sad si iz Istočne Evrope? -Janik! Alternativna imena su super.
Nema mnogo devojčica u Danskoj koje se zovu Džesika, zar ne?
Nazvala sam je po Keri iz "Seks i grada". Sara Džesika Parker.
Nisi nikad gledala "Seks i grad"?
Ne. -Zašto nisi ništa rekla?
Šta? -To je Ketrin.
U čemu je problem? -Kako misliš?
Ceo život me je maltretirala.
Ne. Niko te nije maltretirao. -Šta?
Zašto mi niko nije rekao da se Janik ženi njome?
Pisalo je na pozivnici. -Pisalo je samo "Ketrin".
Zašto me nisi pozvala i rekla mi? -Zašto ti nekad ne pozoveš?
Pokušala sam. -Zapravo, nisi, Laura.
Sad si kod kuće i radujemo se proslavi venčanja.
Da, ali biće teško... -Ne! Moram da spremim večeru.
Šta radiš? -Šta misliš?
Nešto variš. -Za traktor.
Vidim. "Upravo venčani". -Ne, ne.
Pisaće "Rođeni za brak". Popreko.
I visiće limenke. -Super.
Super.
Gde ti je kosa? -Momačka je bila ludnica.
Ketrin je besna. -Kako možeš?
Nije bila moja ideja! Momci su doneli britvicu, bili smo pijani...
Kako možeš da se venčaš s Ketrin?
Nisi mogao da razgovaraš sa mnom?
Zašto te je briga?
Nije poludela zbog knjige? Pola je o njoj.
Ne. -Ne?
A ti? Tebi nije...
Iskreno, Janik. -Ne znam. Nisam je pročitao.
Ozbiljno je nisi pročitao? -Ne. Znaš to.
Ja i knjige... Treba mi večnost da pročitam strip.
Nisu je ni pročitali!
To nije dobro? Ne bi trebalo da budeš srećna?
Naravno. To je dobro.
Samo neverovatno. I kad vidim brata s Ketrin...
Skroz sjebano. -Nemoj da te to muči, draga.
Znam, da. -Pozovi me kasnije.
Ćao.
Večera je spremna!
"Sve je ženskasto bez aluminijumskih felni."
"Slušate 'Pop FM'. Mrak i raznoliko!"
Ćao, tata.
Pazi da se ne isprljaš.
Šta nije u redu?
Ne može da se odluči?
O tome kad će da se oteli? -Da.
Ne može to da izbegne. Mora.
Mama kaže da je večera spremna. -U redu.
Janik pravi akvavit za venčanje. Ali skloniću čili
jer ne bi trebalo da bude samo za muškarce.
I žene mogu da piju ljuto. -Da. Naravno.
Kao što mogu da imaju i kratku kosu.
Trebalo je hrabrosti da se ošišam.
Malo sam osetljiva po pitanju toga što si onda uradila.
Ne znam za tebe, ali ja sam sazrela.
Ceo dan sam potrošila na to.
I uradila sam sve što si rekla, Jane.
Rekla sam im: "Da, možda je malo..." Hoćeš?
"Mesna štrudla je neobičan izbor, ali ova je neverovatna!"
Nije im se svidela? -Otvorila sam rernu i izvadila je.
I šta mislite šta je bilo? -Pojeo ju je pas?
Da, dođavola! Mali gad ju je pojeo!
Nisi imala hrane za njih? -Ne, ništa!
Oprostite, ali neko je isključio radio.
Onda ne mogu da ih uteram. -Mislila sam da im muzika smeta.
Ne. Kad se na nešto naviknu, to mora da ostane tako.
Ne mogu da promenim ni stanicu. Mora da bude "Pop FM". Krompira?
Nešto nije u redu s hranom? -U redu je.
Hoćeš mesa? -Ne, hvala. Ne jedem meso.
Šta da ti onda spremim? -Ništa. Ovo je u redu.
Ne. Nešto ću pronaći. -Ne brini se.
Onda uzmi sos. -Ne.
Nema mesa. -Ali ima pavlake.
Da. -Ne jedem životinjske proizvode.
Šta? -Ali od toga živimo.
Nekad si jela mnogo mesa. Obožavala si meso.
Sad sam pametnija. -Trebalo bi da se loše osećamo?
Nisam ništa rekla o vašim prehrambenim navikama. Ne mešam se u to.
Ali Zemlja samo što nije uništena i...
Evo nje opet. -Nema ničeg lošeg u takvom razgovoru.
Ima ako pokvariš svima raspoloženje! Mama je satima kuvala!
To nema veze s mamom, nego s okolinom.
Ima li veze kupimo li to mi ili komšija?
Ionako je mrtvo! -Ima krompira i povrća.
Jela si meso, ali sad to nije u redu. -Razmisli o tome.
Zašto? SAD i Kina su najveći zagađivači.
Janik, moraš da imaš mišljenje. Šta hoćeš?
Nije da me nije briga. -Prestanite!
Nećemo o glupoj okolini.
Radije bih čula kako ti ide kao spisateljici, Irina.
Dobro. -Nešto sad pišeš?
Da. -Roman?
Književni eksperiment. -Zanimljivo.
Lova je dobra? -Nije u tome stvar.
Jusi Adler dobro zarađuje. -Dobro mi je i bez novca.
Verovatno si na socijali. Onda mi ostali radimo i plaćamo porez.
Mama, jesi dobro? -Tako mi je žao.
Ne izvinjavaj se. Imamo mnogo čaša.
Jane, ne smeš tako da dižeš stvari.
Uhvatio te giht? -Ne.
Da, jeste. Uzimaš mnogo tableta. Loše si.
Sve te tablete mogu da ti škode, mama.
Mora da se oporavi. -Ali može da bude mnogo...
Pronaći ćemo druge čaše. Tata zna gde stoje.
Gde je on? Iver?
Janik ti je rekao kako me je zaprosio?
Na romantičnoj večeri. Bili smo u restoranu.
Naručila sam desert. Uzela sam...
Kako se to zove? -Krem brule.
Moraš da probiješ površinu.
I odjednom vidim kako nešto sija.
I pojavi se prsten. -Ne!
Ne mogu da verujem.
To si sam smislio? Baš originalno, Janik.
Stalno govorim Jane da je to najlepši prsten koji sam imala.
Čast mi je što si mi ga dala, Jane. Pogledaj.
To je tvoj verenički prsten, mama?
Stajao je u fioci. -Pripadao je tvojoj prabaki?
Da, prabaki Lauri, onda baki pa meni.
Zato sam mislila da treba da ga uzmu Janik i Ketrin.
Rekla si da ću ga ja naslediti. -Nikad nisi volela moj nakit, Laura.
U pravu si. Nije moj stil. Nimalo.
Uglavnom, predivan je.
Benhamin Bang, čestitke na romanu koji je i klimatski manifest.
To nije samo roman, nego i umetnost.
Klimatske promene ne bi trebalo smatrati nečim intelektualnim.
Moramo da ih vizuelizujemo da možemo da shvatimo posledice.
Niste sve uradili sami. Doveli ste i umetnika.
Asger je prestao da govori iz principa.
Izražava se samo kroz umetnost. Veoma to cenim.
Kako ste se onda složili oko izgleda projekta?
Ovo je moja devojka, Irina. -Zdravo.
Ovo je Majk. Hanu znaš. -Lepo je videti te.
To je predivno, Benhamine. -Irina, ovo je Aja.
Pročitala sam tvoju knjigu. Sjajna je. Priča me je stvarno dirnula.
Drago mi je da to čujem. Benhamin kaže da i ti pišeš.
To mi je prva knjiga. Videćemo. Drago mi je što mi Benhamin pomaže.
Ne mogu mnogo da učinim. -Možeš.
Ne. Veoma si dobra.
Ko donosi cveće na izložbu o klimatskim promenama?
Zdravo. Lepo je videti te.
Bila si odlična u onom intervjuu. -Hvala.
Objavljuješ nešto novo? -Radim na tome.
Verovatno me se ovo ne tiče. Ali, jebi ga, reći ću ti.
Videla sam Benhamina s nekom devojkom u baru pre neki dan.
Izgledalo je dosta prisno. -Nemoj.
Veoma prisno. -To je u redu.
Benhamin i ja smo u otvorenoj vezi.
Nisam znala. Drago mi je što si mi rekla.
Jer su se ljubili.
Nisam znala treba li da ti kažem, ali zaslužuješ da znaš.
Ništa ne dugujemo jedno drugom. Razumem da kod drugih to ne funkcioniše,
ali kod nas je tako najbolje.
Verujemo sebi kad je u pitanju ljubav.
Zvuči lepo kad to tako kažeš. Možda to treba da predložim dečku.
Ovo s klimom ga je sjebalo. -Kako?
Ne može da mu se digne. Impotentan je.
Pita se ima li išta smisla. -Pa...
U neku ruku je u pravu.
Mislim da je to loša ideja. Možda da ne idem.
To ne bi bilo u redu? -Razumem da je komplikovano.
Ali ako postoji konfrontacija, moraš da se suočiš s njom.
Znam kako je to. I ja sam s Jutlanda.
Naravno, ali ti si iz kuće s klavirom.
Tvoji su intelektualci. Moji nisu.
Možda. Moraš da veruješ da je tvoja prošlost
ujedno i tvoja velika umetnička snaga. Ljudi to osećaju.
Misliš da je lako biti pisac sa srećnim detinjstvom?
Prestani! Vrati se ledu da možemo da idemo kući.
Znaš da te strah od klimatskih promena može učiniti impotentnim?
Kome se to dogodilo? -Eminom dečku.
Impotentan je zbog klimatskih promena?
Da, Jane. Imaš grčeve. -Čudno. Ranije ih nikad nisam imala.
Tablete ne pomažu? -Šta se dešava?
Ništa. -To si sve sama slagala?
Rekla sam ti da paziš. Nemoj ništa da radiš rukama.
I pusti cveće. -To mi je posao.
Da, Pitala sam Lauru, ili Irinu, da mi pomogne.
Želim određeni izgled. -Mnogo mi je pomagala u cvećari.
Jane, mogu sama. U redu je. -Ali imaš mnogo posla.
Ketrin sebi šije venčanicu. -Onda imaš posla.
Rešićemo to. Zar ne, mama?
Nemoj to davati kokoškama. To je pirinač.
Treba sutra da ga bacaš na mamu u crkvi.
Za plodnost. Da dobiješ malog batu ili seku.
Malu Mirandu ili Samantu.
Mama je dobra prema tebi? -Da.
Viče li kad na tebe? -Ne.
Je li nekad zla? -Ne.
Ćao! -Ćao!
Nismo se dugo videli. -Još uvek slušaš "D-A-D"!
A ti još slušaš Nirvanu? -Nije isto.
Šta ima? Dugo se nismo videli.
Izgledaš isto. -Nećeš da mi komentaršeš kosu?
Ne. -Svi je komentarišu.
Ne mogu da verujem da si napisala knjigu. -Da, to je...
I to o nama ludacima.
Da. Ali bez brige, nisam te pomenula.
Nisi pisala o tipu koji je bio sjajan u krevetu?
Sledeći put. -U redu.
I šta još? Šta radiš?
Radim u restoranu "Flame". -Lepo mesto?
Ako voliš švedski sto. -Dobro ti je tamo?
U redu je.
Ja sam opet cvećarka. -Kao u stara vremena.
Ja nosim pivo, sklapam stolice, postavljam paviljone i kablove...
Janik ništa ne radi. -Ima dovoljno posla.
Bilo je lepo videti te. -Takođe. Vidimo se.
Kakav kič. -Ketrin se sviđa.
I ljubičasti su. -Da.
Znaš da za giht možeš da dobiješ ulje kanabisa?
Kanabis? Ne, hvala. -U medicinske svrhe.
To je ulje. Nećeš ga pušiti i nadrogirati se.
Moglo bi da pomogne. -Ne želim to, Laura.
Ne želim. -Moglo bi da pomogne.
Uzmi ovo, molim te.
Prepoznaješ ovo, Laura? -Naravno.
Kako su provalili? Razbili su izlog?
Ne, to je najveća sramota. Kad sam došla, bilo je otključano.
Vrata su bila otvorena. Baš sam glupa.
Mladi napuštaju grad
i ostajemo samo mi stari.
Skoro da radim samo aranžmane za sahrane. Zbog prokletog diskonta.
Ovo su aranžmani za sto. Želi ih dva ili tri po stolu.
To si ti napravila? -Ne. Ketrin.
Kupila si novi sto? -Pa...
Sećaš se malog stola na kojem si prodavala listiće za loto?
Znala si mnogo da ih prodaš. -Ti si ih pola kupila, mama.
I tata je kupio. Bila si tako srećna kad ti je dobro išlo.
Ovde si čitala "Narniju". Nije te zanimalo druženje nakon škole.
Šta misliš, zašto?
Šta misliš, zašto sam uvek bila ovde?
Ćao! Tu ste! Ćao!
Lepo ti je cveće.
Možda sam preterala, ali bojala sam se da sam premalo naručila.
Naručila? Ne shvatam. Radiš ovde?
Na jesen ću preuzeti cvećaru.
Draže mi je da preuzme neko iz porodice, nego da zatvorimo.
Ne tako. Prevrnuće se u vožnji.
Obično ih stavim ovako i fiksiram.
Može i tako, ali nemoj. -Zašto ne tako kako sam stavila?
Jer će se prevrnuti! -Prestani. Biće u redu.
Dosta!
U redu. Boli me kurac.
Dobro. Po tvom ćemo, lezbo Laura.
Jesi li to sad stvarno rekla?
Otkad si došla, svima je palo raspoloženje!
Misliš da si jebeno važna. Žao mi je tvoje mame.
Moramo da se setimo da zaključamo. -Možeš da pozajmiš moje ključeve.
Imam svoje. -Skloni se. Ja ću kombijem.
Laura, ideš?
Možemo da ih unesemo. -Da.
Ne! Sranje.
I slomili su se.
Ako ih ne složiš dobro u kombi, ode sve dođavola.
Nikad ih ne bi tako stavila. -Videla sam da si vozila kao manijak!
Znaš šta? Zaboravi.
Jesi ti luda? -Dušo!
Znaš da je nervozna zbog sutrašnjeg dana.
I ti je još optužiš... Nervozna je.
Ne želim da je slušam. Bila je veoma zla prema meni.
Šta? -Oduvek je takva.
Vi ste to zaboravili ili potisnuli.
Ne bih se čudila da je ukrala novac iz cvećare.
Jedino ona osim mame ima ključ.
Znaš li ti za šta je optužuješ?
Samo kažem. -Ohladi!
Ko je to? -Benhamin.
To je Benhamin? -Ćao!
Ako ne prestaneš... -Često je krala dok smo bili klinci.
Ne želim to da slušam. -Idemo da se pozdravimo.
Zdravo. Benhamin. -Dobro došao.
Hvala što ste me pozvali. Izvolite.
Nije trebalo. -Naravno da jeste.
Moraš to da iskoristiš. U redu? -Da.
Ljuta si. Sve te emocije u vezi sa Ketrin.
Kreativno to iskoristi. -Da.
Baš si slatka.
Sećaš se? To je tvoj deseti rođendan. -Ne moraš da ispričaš tu priču.
Bilo je baš dramatično.
Devojčice se nisu slagale. Znaš kako blesave znaju da budu.
Bila si tako ljuta. Otišla je u sobu i spakovala se.
I onda je pobegla od kuće.
Pešačila je poljima. Da.
Bila si baš temperamenta.
Zdravo.
Stavili su kolo? -Ne. Treba im još jedan čovek.
Naravno. -I skloni auto. Smeta.
Tata! -Traktor ne može da prođe.
Biću u štali. -Naravno.
Baš su dragi.
Mislio sam da će biti mnogo gore. I ovde je skoro prijatno.
Zar ne bismo mogli da odemo? -Naravno.
Ja sam Dejvid. Kul naočare.
Isti tip. -Zar ne?
Identične su. Zanimljivo.
Sad smo trojica. Možeš da uzmeš uže?
I prebaci ga tamo. Laura, baci ono tamo.
Ako uzmeš... -"Laura"?
Zašto si je tako nazvao? -Ne znaš to.
Jer je moje ime Laura. Promenila sam ga u Irina.
Zoveš se Laura?
Oprosti što ti nisam rekla. Nikad ne mislim na to.
U redu je. Samo...
Jao. -Mora preko.
Tako. -Uzmi drugo.
Da ja jedno uzmem? -Nema problema. Mogu.
Jesi li siguran? Teže je nego što izgleda. Drži oba.
Na tri. Spremni? Samo polako. Jedan, dva, tri.
Teže je... -Benhamine, vuci.
Vuci oba. Koristi svoju težinu.
Jedno je kraće. Povuci jedno, drugo otpusti.
Koje? -Desno. Tvoje levo.
Povuci i koristi svoju težinu. -Samo gledaj kolo!
Dragi, povuci ono... -Pazi!
Stojiš na tome. -Prestani.
Nemoj to da držiš. -Pusti to.
Ne funkcioniše.
Moramo da ga stavimo na sto. -Janik, ozbiljno.
Biće sve u redu. Benhamin mora samo da ga izravna.
Ponovo ćemo pokušati. Može? -Da.
To je tako primitivno! Primitivno je!
Nije tako teško. Nije stvar u snazi, nego u tehnici.
Tvoj brat i Dejvid su se očito osetili ugroženo.
Mislim da nije tako. -Naravno da jeste!
Moraju da me stave na mesto. Bez pretnji za "status kvo".
Ovo mi je previše. Idem gore.
Obećao sam Aji da ću pogledati materijal. Idem gore.
Janik, molim te, budi dobar prema Benhaminu. -Kako misliš?
Znaš kako mislim.
Ne bi li ti onda trebalo da budeš dobra prema Ketrin?
Nisam smela da je nazovem kradljivicom. -Uvek druge gledaš s visoka.
Nisam htela...
Možda ne nosim pravu odeću i ne glasam za alternativnu stranku
i ne krešem se s muškarcima, ženama i životinjama,
ali dobro mi je i srećan sam.
Nemoj da me sažaljevaš.
Ne krešemo se sa životinjama.
Pa znaš... -Ne.
Znaš šta mislim. -Ne! To je bolesno.
Ti si sa sela. -A ti živiš na selu!
Pronašao sam ženu. Nema više životinja.
Pucaj!
Sećam se da je Ketrin živela kod udomitelja. Niko to nije spominjao.
Rak, zar ne? -Da.
Treba da cenimo starce dok su još živi.
Kuda je Benhamin otišao?
Mora da radi. Mentor je jednoj spisateljici.
Dokle god je pristojan, ja sam zadovoljan.
Inače ćeš ga istući?
Ne. Samo ćemo "porazgovarati" s njim. Pucaj!
Sećaš se Kamilinog tipa? -Naravno.
Imao je gomilu ljubavnica. Onda smo ga posetili
pa je prestao da se zafrkava.
Benhamin ima gomilu drugih. -Šta?
Da.
Šta?
U otvorenoj smo vezi. Nemojte da mu dolazite sa svojim siledžijama.
Ne mogu da verujem da ste bili u vezi. Skroz ste različiti.
Ti u otvorenoj vezi, a on u celibatu.
U celibatu si, Dejvide? -Ne.
Jesi! Kad mu se neko sviđa,
nema pipkanja. Živi kao kaluđer.
Ne želim o tome. -Ko ti se sviđa?
Konobarica iz restorana. -Izlazite?
Ne, peder nije ništa preduzeo. -Baš si idiot! Ne govori "peder".
Pozovi je na sastanak. -Idemo polako.
Lakše od ovoga ne ide.
Ona i ne zna da su u laganoj vezi. Reci joj!
Slušaj gospođicu. -Pusti ga.
Hajde.
Napiši joj poruku. -Pucaj!
To!
Dobro došli u disko klub "Džesika"!
Ukrasićemo stolove uz muziku.
Imate li dovoljno godina? Nema veze! Uđite!
Plešite! Ovo je samo za decu. Ko je ta starica, Džesika?
Tvoji su? Mogu da probam? -Da.
Znaš da Laura zna da oponaša životinju? Stvora.
Lopenberga. Pitaj je da ti pokaže.
Nisam dugo. Nisam sigurna znam li to još uvek.
Zna, Džesika. Samo se šali.
To će usrećiti Džesiku. -Da. Baš si zao.
Ne sećam se Lopenberga.
Šta se događa? Šta je ovo?
Kako misliš? -Zašto to tako izgleda?
Jer treba da bude lepo.
U redu. Šta je ovo zeleno?
Da popuni praznine gde nema cveća.
Nije ti lepo, Ketrin? -Htela sam jednostavno i ljubičasto.
Već sam napravila dekoracije. Zašto izgleda tako očerupano?
Ne, to je... -Opa! Kako je lepo!
Grozno je. -Kako misliš?
Cveće! Ne izgleda kako sam htela. Bila sam određena.
Želiš da promenimo? -Ne, izgleda jebeno lepo!
Draga?
U redu. Onda neka ostane tako.
Iskreno misliš da je lepo?
Žive u drugom svetu.
Čak ni ne razvrstavaju smeće.
Definitivno ne.
Bio sam glup što sam dopustio da me ono kolo izbaci iz takta.
Da... -Nerviralo me je i bilo je glupo.
Inače se ne spuštam tako nisko.
Napisao sam pet romana. Janik time ne može da se pohvali.
Ne. I disleksičan je.
Razumem zašto si pobegla
i zašto ovde nikad ne bismo mogli da budemo srećni.
Kako to ranije nisi videla?
Te moderne stvari su neverovatne.
To je internet. Tu možeš sve da nađeš.
Irina! Benhamine! Ima vege hrane u rerni.
Mislim da je i bezglutenska. -Hvala, mama.
Ketrin je pronašla tvoj intervju.
Stvarno to želite da gledate? -Naravno.
Ne. Mislim da ne bi trebalo.
Pogledaj! Kosa ti je tako lepa!
"Ruralna Danska" nije ništa novo. Dom je oduvek identitet.
Ne želim to da gledam. -Tiho.
Nemojmo to da gledamo sad. -Tiho, Laura!
Vidi tu lepu, dugu kosu.
Mora da izumre. Generacije će morati da izumru.
To je kao oranje polja.
Odakle ti snaga da pobegneš i kreneš dalje?
Oduvek sam se osećala kao da ne pripadam tamo.
Ostanak nije bio opcija.
To je bio samo dugi beg. Imala sam grozno detinjstvo.
Osećala sam se potpuno napušteno. Sistemski su me zlostavljali.
Moji roditelji to nisu doživljavali jer im je nedostajalo snage.
Za mene je to ruralna Danska.
Nemam taj romantični osećaj odlaska kući.
Ne želim da se vratim. Pobegla sam odande.
Ljudi ne mogu da pobegnu odande. To je kao evoluciona slepa ulica.
Možemo sad da ugasimo?
Nisam mogla da živim na selu.
Nisam to tako mislila.
U tim raspravama uvek preteraš.
To je ksenofobna, homofobna i heteronormativna sredina.
Imaš pravo na mišljenje. Previše lično su to shvatili.
Nemoj da budeš...
Dobro sam.
Čuli smo da je Isus rekao da zadnji treba da budu prvi i obrnuto.
Neiskreni poreznici i iskvarene žene napokon su dobili glas.
Tako su glasni, slepi, izgubljeni sinovi,
neverni učenici, lopovi i pljačkaši, čak i oni koje niko nije voleo,
pozvani Isusu pre svih drugih.
I sa zapanjujućim rezultatom.
Isus nikad nije dopustio da na njegov stav utiču norme i predrasude.
Ili mane. Svuda je u ljudima video potencijal.
Čak i tamo gde to drugi nisu videli.
I to je otvorilo ljudska srca.
Džesika!
Nemoj da staneš na to!
Da stanem ovamo? -Da.
Samo tren. Pridruži nam se.
Spremni smo.
Smešak. -Nasmej se, dušo.
Ti imaš veo. -Da.
Zbog vetra. -Naravno.
Čestitamo!
Ne tako jako!
Ćao! -To!
Stalno si na mobilnom.
Aja nema inspiracije i treba joj moja pomoć.
To moraš sada? -Da, znaš kako je.
Pozvaću je i dati joj uputstva.
Ćao, Laura. -Ćao, Saša. Džanet.
Laura... -I baš danas nosiš belo.
Ne razumem. Ne smeš da nosiš belo na tuđem venčanju.
Nisam znala. -Ketrin je rekla da si se ošišala.
Lepo je. -Drukčije.
Izgleda kao onda kad mi je Ketrin odsekla kosu. Sećate se?
Na moj deseti rođendan. Rekla je da mi kosa smrdi na kravlje govno.
Naterala je dečake da me drže i odsekla mi kosu.
Sećate se? Dejvide, sećaš se ti?
Čega? -Kad mi je Ketrin odsekla kosu.
Naravno.
I proširila je da sam lezbejka.
U mestu gde te ljudi za to ganjaju jebenim vilama!
Prestani. Kakvo je to ponašanje?
Daj da pomognem. -Nemoj. Samo ćuti.
Ovo je Janikov dan. Lepo se ponašaj.
Ne možeš da mu daš jedan jedini dan?
Sedite! -Stižemo.
Bez brige, nije govor!
Dragi, lepi ljudi... I Janik!
Dobro došli na proslavu u štali. Veoma je lepo.
Ja sam Dejvid, kum i čovek za zdravice.
Drugim rečima, imam previše posla. Pronađi još prijatelja, Janik!
Imamo prvi govor. Majka mladoženje.
Da. Zdravo svima.
Nisam nikad držala govor, ali za sve postoji prvi put.
Želim ovom prilikom da vam čestitam.
Mnogo vas volim.
Baš je lepo što postajemo porodica.
Ketrin izgleda tako lepo
u toj divnoj haljini koju je sama sašila.
Šališ se!
Ketrin poseduje toliko veština... -Nije je sama sašila.
Divno je videti vas srećne.
To je to. Živeli mladenci!
Ura!
Okupili smo se na venčanju...
I pozvali smo goste...
Ovo će biti lep dan...
Koji ćemo pamtiti svaki dan...
Ketrin je draga devojka...
Opasno je pušiti kraj sena.
Boli me briga. Neće ništa biti.
Nismo se upoznale. -Karina.
Mladina rođaka. Verovatno me znaš kao "rođaku Karinu".
Irina. -Ne, Karina.
Ja sam Irina. Ali verovatno me znaš kao "lazbo Lauru".
Istina. Sećam se toga.
Šta je s venčanicom?
Moja je. -Tvoja?
U ponedeljak mi je došla sva očajna. Sve joj se raspadalo.
Ne zna da šije!
Pa si joj dala svoju staru venčanicu.
Ne, morala je da je kupi. -Za koliko?
Na prvu bračnu noć kažemo "slomi nogu"...
Da li ga je Ketrin ikad videla?
Ne možemo obećati da će postati veći...
Janik! Janik!
Ionako sam htela da je se rešim. Budi samo ružna sećanja.
Tipična Ketrin. -Totalno.
Živeli! -Čestitamo!
Moramo da razgovaramo. Janik, sve vreme sam bila u pravu.
Uvek si u pravu. -Moramo da razgovaramo.
Moraš da čuješ. -Laura, preterala si.
Moramo da razgovaramo nakratko.
Da bar nisi došla.
Vrati se svom jadnom dečku i ostavi nas na miru.
To!
Živeli!
Živeli! -Živeli!
Zdravo svima! Ja sam Janikova sestra, kao što verovatno znate.
Biću kratka. Čestitam vam.
Oboje sjajno izgledate.
I nije da ne želim da ti pohvalim venčanicu, Ketrin,
ali trebalo bi da pohvalimo tvoju rođaku Karinu.
Kupila si je od nje, nisi je sašila.
Ali to nije sramota.
Ali da bar nisi ukrala novac iz cvećare da je platiš.
To si uradila, zar ne?
I moram da dodam
da je Karini dala isti iznos koji je tog dana nestao.
Imala si ključ i mogla si da uđeš.
Samo mi je suludo da to možeš da nosiš na duši.
Želi da preuzmeš cvećaru.
Nada se da ćeš je dobro voditi.
Uložila je 35 godina života u nju.
To je sve što sam htela da kažem. Živeli!
Živeli. -I čestitamo.
Uzela si novac?
Idemo kući. Ovo je totalno sjebano. Ljudi su... A i ti si pod stresom.
Morala sam nešto da kažem. -Naravno.
Učinila si sve što si mogla. Idemo kući?
Naravno.
Iver? Tamo je krava.
Zapravo su dve.
Došle su od iza ugla. -Rekao sam ti da su pod stresom.
Za mnom. Hajde.
Ulazite!
Idem da im se pridružim. -Kako misliš?
Pomogla bih. -Želim da sam tu za tebe.
Stalno me ostavljaš samog s tim ljudima. Je li to pošteno?
Želim da pomognem tati. Onda ćemo kući.
Hajde, tako. Idemo.
Tako. Super.
Hajde, hajde.
Polako. Tako. Odlično.
Dejvide!
Hej! Više ne razgovaramo?
Morala sam da kažem Janiku.
Ne razumem te. -Mislila sam da hoćeš. Pogotovo ti!
Znaš kakva je Ketrin bila prema meni.
To nema veze s tim! Ne želim da budem deo toga.
Znaš da sam u pravu. -Stvarno samo misliš na sebe?
Imao sam 17 godina. Mogla si da kažeš da ideš u Kopenhagen.
Ali jedne večeri mi je tvoja mama otvorila vrata jer si otišla.
Nisi se ni pozdravila.
I sad hoćeš da te branim?
Nisi se uopšte sredila!
To je drugo. -Kako je to drugo?
Farmer je obećao 5000 kruna, ali morate da platite 1000.
Toliko smo dugo sve pripremali!
Zašto si ljuta na mene? Morate da znate ko je Ketrin.
Kao da je kriminalac. -I jeste. Takve želiš iza rešetaka.
Oprosti. -Janik, ne izvinjavaj se.
Baš imam sreće što ti uvek sve rešiš.
Mama... -Ništa ne razumeš.
Misliš da sam glupa!
Ketrin!
Moraš da se vratiš i to ispraviš.
Izvini se. -Odlazi! Upropastila si mi venčanje.
Misliš da si ti centar svega. -U redu.
Ionako te svi mrze! Niko te ne želi ovde!
Šta si rekla? -Porodica te mrzi.
Mrze te, Laura. Čak ni svojoj majci nisi draga.
Daj mi moj prsten. Daj mi ga!
Ne. -Daj mi ga!
Moj je. Prestani. Laura, nemoj!
Nemoj! Laura, prestani!
Ne. Prestani.
Odlazi! Odlazi!
Sve je pošlo po zlu! Inače ne bih uzela novac!
Svima sam rekla da ću sašiti haljinu i sve je pošlo po zlu!
Nisi zato morala da pljačkaš moju mamu!
Kod kuće kurca nismo imali.
Delila sam sobu s dva polubrata.
Ti si imala svoju sobu. Imala si svoju muzičku liniju.
Vi ste zajedno večerali. Cela porodica.
I zabavljali ste se. Sećam se
kad je Iver stavio kobasice u uši.
I kad smo seli da jedemo...
Imala sam osećaj... Ne znam.
Nisam htela da odem.
Ne znam ništa.
Znam samo da budem Džesikina mama i Janikova žena. Možda.
Baš je uspeh biti Janikova žena. -U redu, Laura.
Znam da je Janik takav kakav je.
Ali, ne znam.
Baš ga mnogo volim.
Moramo da se vratimo. -Ne ovako. Izgledaš katastrofa.
Dođavola!
Mislim da sam iščašila zglob.
Daj mi to.
Eto. Sad lepo izgledaš.
Sigurno?
Da.
Hajde, idemo nešto da popijemo. Šta želiš? Votku?
Mogla je da pozajmi novac. -Ne bi bio problem.
Ćao, Džesi! -Mama!
Tako mi je žao, zlato. Nisam htela da plačem.
Samo sam malo uznemirena.
Volim te. -I ja tebe.
Može "Let Your Fingers Do The Walking" nakon ove?
To je Janikova omiljena pesma. -Ne.
Kakav seljački di-džej.
Gde si bio? -Gde si ti bila?
Pa potukla sam se.
Potukla si se? S kim?
S Ketrin. Bilo je sjebano. Ne znam šta se desilo.
Sad je sve u redu. -Koji se đavo događa?
Pakujem se i idemo kući. Može?
Da, samo moram da se pozdravim.
Pet minuta.
Jesi li video moju mamu?
Pitam jer idem kući.
Ne želim da odem bez pozdrava. Opet.
Priznaješ? -Pa...
Devide, ti si jedini razlog zašto sam toliko ostala.
Bio si mi jedini prijatelj. -Ne. Bio sam ti dečko.
Da. Razumem zašto si ljut.
Nisam ljut. Samo te pamtim duhovitiju.
Možda me sećanje vara.
Kao: "Vreme je nekad bilo lepše."
Dobro se sećaš. Bila sam duhovita. Još jesam.
Jesam.
Sećaš se Lopenberga? -Da.
Lopenberg.
Lopen-Lopenberg!
Daj! Šta je to?
Radila si i nešto smešno s nogama.
To je to? -Hoćeš da plešeš s Lopenbergom?
Naravno.
Lopenberg!
Koji se đavo događa?
To je moj lik. Lopenberg. Roditelji su me zvali Lopenberg.
Hajde. Idemo. -Polako.
Hajde.
Misliš da se stidim. -Ismevaš invalide.
Ne. Samo smo se zabavljali.
Koji ti je đavo? -Opusti se.
Brinem se za tebe. -Jer se zabavljam i plešem?
Od juče se brinem. -Želiš da se ponašam na određeni način.
Ne, uopšte te ne prepoznajem!
Kao da si druga osoba.
Uđi. Idemo kući. -Ne.
Ti idi. Idi kući jebenoj Aji.
U redu je. To je bio dogovor. Idi kod nje.
Kuda je otišao?
Ideš i ti kući?
Ne.
To je Janikova omiljena pesma.
Šta bi bilo da nisam otišla?
Možda bismo se venčali.
Misliš? -Ne, umrla bi od dosade.
Ne bi trebalo da se ljubimo.
Ne mogu. -Ne, ne.
Zaljubljen sam u drugu. -Ne moraš da objašnjavaš.
Ne možeš samo... -Ne, ja sam kriva.
Laura!
Hajde.
Kao dete si imala strašne ispade.
Janika sam mogla da pošaljem u garažu da popravlja motor.
S tobom je bila druga stvar.
Ne znam. Tata i ja...
Nije da nismo hteli.
Nismo znali šta da radimo s tobom.
Znam da vas uvek ispravljam i da pametujem.
U redu je. Nemoj da prestaješ da me ispravljaš.
Kad prestaneš, znaću da te više nije briga za staru majku.
Oni i dalje slave. To je valjda u redu.
Ona strahota je naš poklon. Bilo ga je teško uviti.
Zašto me nisi učio da vozim traktor?
Mislio sam da će sve ostati Janiku.
S druge strane, ti znaš neke stvari koje mi ne shvatamo.
Naravno, tamo je.
Očito. -Idemo tamo.
Ova soba je malo veća. To je spavaća soba.
Gleda na zapad.
MEDIATRANSLATIONS