Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KDO OVLÁDÁ MINULOST, OVLÁDÁ BUDOUCNOST.
KDO OVLÁDÁ PŘÍTOMNOST, OVLÁDÁ MINULOST.
GEORGE ORWELL, 1984
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
CIA V MEXIKU
NÁRODNÍ BEZPEČNOST
SOUKROMÁ SÍŤ
Je to tady.
Dnes se naposledy zveřejní sloupek Soukromá síť.
Jistým způsobem je to takové sbohem
mezi mnou, sloupkařem Manuelem Buendíou,
a mými čtenáři.
Jsem si jistý, že někteří z toho budou mít radost,
zatímco jiným to bude trochu líto.
Ale jak už to vždy s protiklady chodí,
ani jedni nebudou mít pravdu.
Ale podstatné je dnes to,
že mám pro obě strany malý dárek na rozloučenou.
Je to rozuzlení příběhu,
jehož první kapitola se publikovala
16. července 1963 přímo tady.
Když novinář zakončuje profesní život,
nevyhnutelně bude mít nutkání poohlédnout se a zeptat se sám sebe:
„Co bylo to nejdůležitější,
nejzábavnější nebo nejvýznamnější, co jsem kdy publikoval?“
Byla to Soukromá síť od Manuela Buendíy.
Musíme být opatrní, abychom nebyli naivní
a nepropadli propagandě.
Mějte to na vědomí. Jak někdo kdysi dávno řekl:
„První obětí války je pravda.“
Tvrdím, že, a klidně to vystřihněte…
historie nemá majitele, nepatří nikomu.
My, co o těchto tématech píšeme,
se musíme sblížit s těmi, jež se to týká,
abychom pochopili jejich názory a myšlení.
Jak se nenechat ovlivnit a udržet si odstup?
Stále jsem na to nepřišel.
Jednoho dne mi Manuel řekl,
že psal reportáže o překupnících zbraní,
o Los Tecos z města Guadalajary,
o takových tyranech jako Rubén Figueroa.
„Ale pokud půjdu po narkobaronech,
není to jen tak ledajaký risk,
půjde mi o život.“
Jednoho dne jsem si uvědomil, že se děje něco opravdu závažného.
Zrovna mu leštili boty před restaurací Bellinghausen.
A já si říkám: „To je Manuel.“ Tak jsem na něj zezadu bafl.
„Manueli!“ Ten málem vyskočil z kůže.
„Tohle mi nedělej!“
Byl vážně vystresovaný.
Manuel přišel a řekl:
„Neuvěříte, na čem teď pracuju.
Bude to bomba.“
Celý bledý mi povídá: „Virgilio, oni mě zabijou.“
A já na to: „Co to povídáš, Manueli?“
„Podívej na to všechno kolem.
Zabijou mě.“
Podívejte,
kdybych měl být zavražděn…
a před smrtí mohl něco říct,
řekl bych, že jsem si o to koledoval.
MEXICO CITY - STŘEDA, 30. KVĚTNA 1984
Dnes odpoledne byl v Mexico City zavražděn novinář Manuel Buendía.
Útočníci uprchli. Policie případ vyšetřuje.
Policie má jen dva svědky,
Rogelia Barreru, účetního, který pracuje blízko místa činu.
Dalším svědkem
je kolega Buendíy Juan Manuel Bautista.
Juan Manuel Bautista.
- Pracoval jste s Buendíou? - Ano.
- A co jste dělal? - Byl jsem jeho asistent. Archivář.
Bylo tak 18:30.
Pracoval jsem zrovna v centru
a Juan Manuel mi volal,
aby mi řekl, co se stalo.
Šli jsme na parkoviště.
On šel ke svému autu a já šel ještě něco zkopírovat.
Zeptal se mě, kam jdu.
Odpověděl jsem, a to jsem s ním mluvil naposled.
A pak jsem uslyšel ty výstřely.
Otočil jsem se a viděl ho na zemi.
- Kolikrát byl zasažen? - Čtyřikrát.
Víte, jak dlouho byl po střelbě ještě naživu?
Nebo na místě zemřel?
Myslím, že na místě zemřel.
Viděl jsem dva lidi, co se snažili utéct.
Běželi až na roh ulice Liverpool a pak zahli doleva.
Viděl jsem mladého muže, jak se mu snaží pomoct.
Zřejmě to byl jeho asistent.
Snažil se ty útočníky dohnat.
Jednoho jsem uviděl a ten po mně vystřelil,
ale uhnul jsem.
Když utíkal, do někoho vrazil.
Běžel jsem za ním, ale ztratil jsem ho,
tak jsem se vrátil k Buendíovi a zavolal pomoc.
Byl zjevně velmi rozrušený a nervózní.
Hned mi zavolal.
Řekl jsem mu, ať mi najde číslo jednoho člověka,
abych mu řekl, ať přijde na místo činu.
Přátelil se s Buendíou.
Předtím jsem tím nebyl pověřen.
Zorrilla mi volá
a tím svým osobitým stylem mi povídá:
„Pane, víte, že zabili Buendíu?“
Jeho přesná slova.
„Teď jste mi to řekl. Odkud bych to věděl?“ Já už to ale věděl.
Tím, že jsem tam dorazil tak rychle,
ten autobus, co zastavil, byl pořád tam
a lidé byli uvnitř.
Znal jsem Juana Manuela Bautistu i Luise Sota.
Začal jsem lidem pokládat otázky.
Řidič autobusu řekl…
že viděl dva lidi…
a dalšího člověka, vysokého a hubeného muže, který střílel.
Běžel jsem z ulice Varsovia
až na Insurgentes.
Když jsem ho tam uviděl…
ležet na chodníku v tom jeho kabátě…
Představte si to!
Vděčím mu za všechno…
v rámci svého vývoje a práce coby reportéra.
Byl jsem v restauraci pět bloků odtud.
Když jsme to zjistili, všeho jsme nechali
a šli na místo činu.
Na místě už byli novináři.
Ten článek jsme otiskli my, protože jsme byli tisková agentura.
MANUEL BUENDÍA ZASAŽEN ČTYŘIKRÁT DO ZAD
VRAŽDA
ZABIT DVĚMA NEZNÁMÝMI STŘELCI
Dnes ráno. Myslím, že to bylo dnes. Nevím, v kolik to bylo.
Mluvila jsem s ním. Byl v klidu a žertoval se mnou jako obvykle.
Čekala jsem ho dřív.
To já jsem dnes pro něj musela přijet.
To je vše, co řeknu.
PREZIDENT MEXIKA, 1982 - 1988
Byl vedle ní. Velmi blízko.
Fakt se to zdálo být nesmírně pokrytecké,
protože Manuel byl přece obětí moci.
Někteří lidé, kteří se zúčastnili pohřbu,
bývali Buendíou kritizováni.
Ta kritika sem tam bývala velmi cílená.
A já jsem si říkal,
že tam byli, jen aby se ujistili, že je fakt mrtvý.
Tento čin odsuzuji.
Násilí k ničemu nevede.
VRAŽDA NOVINÁŘE
NOVINÁŘSKÁ OBEC TRUCHLÍ
Potkal jsem ho před 40 lety na ulici Bucareli.
Dělal reportáže o zločinu,
pak byl prezidentským zpravodajem.
Projeli jsme spolu svět.
Často jsme se dělili o stejný psací stroj.
Ovlivnilo to celý svět žurnalistiky.
Mezi novináři panoval vztek, ale i strach.
Říkali jsme si: „Ten má tolik čtenářů.
Když můžou zabít jeho,
co by mohli udělat nám?“
To je ode mě vše.
Dovolte mi předat slovo našemu komentátorovi,
vítězi Národní ceny žurnalistiky z let 1977 a 1978, Manueli Buendíovi,
a jeho rubrice Co se řekne, to platí.
Minulý čtvrtek…
v mém sloupku, který vyšel…
v nějakých 30 novinách…
Všichni víme,
že CIA je špionážní rozvracečská organizace.
Funguje jako nástroj severoamerického imperialismu,
který nás má doprovázet v těžkých časech
a pak nám ještě přitížit.
Takže…
bude-li libo, zítra si přečtěte můj sloupek.
Sledovali jste Co se řekne, to platí.
Slýchávali jste čtenáře, jak se ptají: „Už jsi četl Buendíův sloupek?“
Neopakoval se a ani si nic nevymýšlel.
Nelhal.
Tohle dodávalo váhu informacím,
které poskytoval.
BEZE STOPY
Vypadal jako drsňák.
Dalo by se říct, že vypadal jako něčí bodyguard.
Kdybyste ho viděli, mysleli byste, že pracuje pro ÚFB.
Vždy měl u sebe zbraň. Buď ji měl u pasu,
nebo mi jednou dokonce ukázal
takovou tlustou knihu
a uvnitř měl pistoli.
Málokdy se smál, nikdy o něm nebylo vědět.
Vždy si byl vědom svého okolí
a toho, kdo tam byl a kdo ne, i když to tak třeba nevypadalo.
Když jsem ho potkala poprvé, říkala jsem si, kdo je ten bručoun.
Pamatuju si, že šel cíleně po politicích.
Často informoval o korupci.
Věděl toho hodně, protože měl kontakty u policie.
Byl to veselý muž, navzdory temnému zevnějšku
s těmi tmavými brýlemi a knírem.
Nevypadal přátelsky, ale byl velmi veselý a milý.
Skvělý společník.
Často jsme kecali o hloupostech.
Utahoval si ze mě kvůli určitým věcem.
Byl to koneckonců novinář. Tak jsem mu to trpěl.
Nejste spokojen?
Řekl jsem vám, že ano.
Jsem velmi rád, jak posledních pár let ty noviny vedete.
Musím uznat, že jste o 80 % zvýšil náklad,
zprominentnil sociální rubriku
a komiksová část pro děti je zábavnější.
Ale to nestačí.
Musíte uznat, že tenhle plátek už není jako dřív.
- Jak to myslíte? - Jednoduše.
Naši reportéři mají zprávy z oficiálních zdrojů.
Dostáváme zprávy, co jsou publikovány i v jiných novinách.
Takhle to dál nejde.
Bylo to jiné Mexiko, jiný kontext.
Byl to uzavřený systém.
Museli jste se naučit filtrovat informace,
aby to nebylo autocenzurované.
Tehdy jsme neměli cenzuru,
ale bylo hodně autocenzury.
Neměli jsme cenzuru jako v jiných zemích,
kde úřady četly články před jejich vydáním.
Ale tisk a mocnáři byli silně propojeni.
Bylo v tom moc peněz.
Byla to kombinace cenzury
a strategického spojenectví novin a vlády.
Byla to doba, kdy tisk ruku v ruce pracoval s vládou.
Jedním z politických nástrojů,
které vláda v minulosti používala,
aby mohla ovlivňovat mexický tisk,
byla kontrola dodávek papíru.
V minulosti jsme ovládali tisk díky PIPSE.
PIPSA vyráběla novinový papír.
Měla monopol na výrobu novinového papíru.
A vláda ji používala jako nástroj manipulace
s redaktory a novináři v tisku.
Ve formě faktur, které nepohledávala,
prodávala novinám a časopisům papír za zvýhodněnou cenu.
Takto se jim hromadily nesplacené účty,
a kdyby se náhodou chtěly bouřit, vláda by mohla ten dluh začít vymáhat,
což byl způsob, jak je ovládat.
Vláda měla novináře kompletně v hrsti.
Prezident ty redaktory ovládal penězi,
dary, domy, auty, povoleními pro taxíky.
Propojení novináři a redaktoři dostávali chayotes, neboli úplatky.
Byly to obálky plné peněz.
Podle mých kolegů z novin
je chayote ovoce,
které je vevnitř velmi sladké,
ale na dotek je pichlavé.
Nejbohatší mexické noviny vždy podporovaly
kandidáty ze strany PRI.
Excélsior byly z politického hlediska nejdůležitější.
Ale La Prensa byl jedním z bulvárních plátků,
které se také dobře prodávaly.
Než se stal novinářem, šel Buendía na jeden velmi konzervativní seminář.
Když z něj nakonec odešel, protože knězem být nechtěl,
šel pracovat pro noviny strany PAN,
La Nación.
Byl to katolík, víceméně konzervativní,
ale zároveň typ člověka, co se vyvíjí.
Jeho způsob myšlení…
byl čím dál víc progresivní.
Při práci v novinách PAN
se nějak připletl k novinám La Prensa.
Jeho první článek byl trochu trapný, ale řeknu vám o něm.
Započal jeho kariéru coby šéfredaktora.
Byl o hákových křížích,
které byly nasprejovány na synagogy.
To byla hlavní zpráva dne.
ZNOVUZROZENÍ HITLERA!
Byly to noviny, které se soustředily hlavně na zločin.
Manuel těm novinám dal jiný nádech,
radikální proměnu.
Zbavil je senzacechtivosti
a udělal z nich informativní plátek
s politickým úhlem.
Říkával:
„Když budou čtenáři
ty vaše články číst,
měli by je číst s radostí,
nemělo by se jim chtít zvracet.“
Spousta z nás má rádo kriminální příběhy.
Je to umění trpělivosti, umění lovu.
Lovec může použít různé techniky.
Jednou z nich je pátrání po kořisti.
Další je postavit se tam, kudy kořist projde.
Nehybně jako socha.
Zvíře se vám zjeví poblíž,
vy stojíte, nebo sedíte a máte prst na spoušti.
Budete mít moment na to, abyste zamířili a vystřelili.
Myslím, že v každém z nás je policajt.
Měli jsme visačku s nápisem tisk.
Oni zase policejní odznak.
Některým kriminálním reportérům
dali policejní odznak.
K čemu to bylo?
Když někoho zabili, mohl jsem tam jít a říct, že jsem agent.
Kdybych řek, že jsem reportér, nepustili by mě.
Ale jako agent jsem tam mohl a mohl jsem začít sbírat informace.
Proto jsme to potřebovali.
Ale to neznamená, že jsme byli poldové.
DOKUMENT ÚŘADU FEDERÁLNÍ BEZPEČNOSTI
Mexico City se rychle rozrůstá,
jako by se snažilo otřepat z posledních 80 let stagnace.
Staví se velké budovy, díky kterým to bude moderní město.
Jednou z nich je ÚFB.
Ve 40. letech byly v Mexiku
coby důsledky studené války
vytvořeny Úřad federální bezpečnosti
a Úřad pro politické a sociální vyšetřování.
Pro tento test je potřeba obratnost.
Jeden žák přeskočí osm svých spolužáků…
a následuje salto.
Ukazuje nám svou obratnost.
ÚFB založil Miguel Alemán
podle vzoru FBI.
Zajímali ho totiž vnitrostátní nepřátelé.
Byli to hrdinové.
Ty nejlepší vyšetřovací složky.
Byli považováni za jednu z nejlepších policejních složek na světě.
Velitel mě vzal stranou a povídá: „Dám ti skupinu chlapů
a chci, abys je naučil jezdit na motorce,
protože chci mít jezdce,
co budou vozit vycvičené agenty do terénu.“
Řekl jsem, že to bude velmi těžké.
Bylo by to komplikované. Řekl jsem mu: „Zkusme něco jiného.
Promluvím se svými kamarády, co už jezdí.
Jsou to jezdci a závodníci.
Můžeme je najmout a oni nám pomůžou.“
A tak se vytvořila ta slavná skupina.
Lidi říkali, že jsme jak roj vos. Prý jsme tak zněli.
Spousta motorek, strašný rámus, skuteční závodníci. Jen si to představte.
Naučili jste se něco? Trénujte, a jednoho dne to zvládnete jako oni.
Zajímavá historka.
Ve Spojených státech se agentům FBI říkalo G-men.
A agenti ÚFB si říkali Giménez,
protože chtěli napodobit své vzory ve Spojených státech.
Byli velmi dobří v získávání nezpracovaných informací.
Ale nebyli to analytici.
Úřad federální bezpečnosti
pracoval jako tajná služba tak, aby věděl všechno úplně o všech.
Včetně…
novinářů.
Museli jsme mít informace.
Věděli jsme… kdo je kdo.
A výsledek?
Věděli jsme všechno i o novinářích.
Vždycky jsem si myslel,
že mezi společností a tiskem
je pevné pouto.
Souhra mezi tiskem a garniturou,
tiskem a revolucí, tiskem a opozicí byla vždy silná.
I tisk musel udělat pokrok.
To byla Echeverríova strategie od chvíle, co oznámil svou kandidaturu.
Neprezentoval se moc autenticky.
Myslím, že to byl rozený utlačovatel.
Velmi zlý člověk.
Snadno ovlivnitelní mladí!
Budeme jim čelit, ať už přijdou odkudkoliv.
Ať už je to byrokracie,
nebo korporace,
či nekalé agentury ovládané ze zahraničí.
Echeverría do zastupitelstva jmenoval
Alfonsa Martíneze Domíngueze.
Jmenoval ho starostou Mexico City.
A tak…
Alfonso hledal zkušeného novináře
na post tiskového mluvčího a napadl ho Manuel Buendía.
Chtěl, aby pracoval v tiskové kanceláři místní vlády.
Bylo to ve čtvrtek na Boží tělo a ještě měl Manuel svátek.
Všichni reportéři ve městě
jsme se rozhodli pro něj uspořádat večeři.
Buendía najednou řekl, že musí jít.
„Něco se děje a myslím, že je to vážné.“
Svobodu Mexiku!
Echeverría se odhodlal zabránit pouličním studentským protestům.
Od roku 1968 v ulicích nebyli.
Málokdo si to pamatuje,
ale Buendía byl v den toho masakru
na straně těch špatných.
Ale oficiální verzi vlády nepropagoval.
Los Halcones je skupina
vytvořená a vycvičená,
včetně svých nejvyšších šarží, v Japonsku.
Nevím, kdo měl ten skvělý nápad
použít je proti…
protestu mladých.
UDÁLOSTI SE ODEHRÁLY TAKTO:
MÍSTO STŘETU TANKY K POTÍRÁNÍ NEPOKOJŮ
DAV PROTESTUJÍCÍCH
POŘÁDKOVÉ JEDNOTKY
NEPŘÁTELSKÉ SKUPINY
NEDOVOLÍME NARUŠENÍ POŘÁDKU
PŘI STŘETU NEBYLY PŘÍTOMNY ŽÁDNÉ UNIFORMY
Buendía musel dohlédnout na to, jak o tomto problému informovali.
Aby respektoval šéfa a kvůli oficiální roli, kterou zastával.
Ale zjevně to bylo zorchestrováno v Echeverríově stylu,
kdy řekl jedno, ale udělal druhé.
ZODPOVĚDNÍ BUDOU POTRESTÁNI
Manuel Buendía mi povídá:
„Hele, zdá se mi, že je po všem.
Ale prezident…
po Alfonsovi chce,
aby svolal obrovskou demostraci na hlavní náměstí Zócalo,
podpořil ho a pomohl mu ututlat tu situaci s Los Halcones.“
Byl tam fakt dav.
Zaplnili celé Zócalo.
A Echeverría?
Ten se naparoval v Národním paláci.
A když bylo po všem,
povídá mu: „Alfonso…
jsem vám vděčný za tu demonstraci, co jste mi tu zorganizoval.
Chci vás požádat o laskavost.
Řekněte, prosím, své ženě a dětem,
že se jim od této chvíle budete naplno věnovat,
protože veškerou pomoc jste mi už dal.“
Takhle ho vyhodil.
NIC NEBUDE STÁT V CESTĚ MEXICKÉHO ROZVOJE
Podívejte,
žurnalistika je určitá forma moci.
Doopravdy. Tisk vám dává moc.
Máme vliv na společnost.
Máme autoritu.
Jako mnoho jiných přede mnou se ptám:
„Kdo nám tu moc dal?
Vzali jsme si ji násilím?
Zdědili jsme ji?“
Ta změna v Manueli Buendíovi po tom, co měl nějakou dobu oficiální funkci…
když politikařil…
Ta doba se vymazala. Nemluvilo se o tom.
Ale na tom nezáleželo, protože Manuel už byl v povědomí
jako jeden z nejdůležitějších novinářů
mexického politického systému.
SOUKROMÁ SÍŤ
„Kontaminace a tyranie.“
Excélsior, 11. října 1979,
Manuel Buendía.
Zátoka v Acapulcu je stejně zamořená lidským odpadem,
jako je vláda státu Guerrero zamořená tyranií.
Chemickou analýzou vzorků vody
v osmi různých místech zátoky v Acapulcu zjistíme,
že voda v těch místech je kontaminovaná bakteriemi,
které se obvykle vyskytují v lidských výkalech.
Politická analýza zase ukázala, že nejvyšší policejní šéf Guerrera
má vazby na známé zločince.
Tyto dvě krátké reportáže zapříčinily,
že jejich autor čelil lavině urážek,
provokací a výhrůžek.
ROK 1981
VÝLET DO MEXIKA
PRVNÍ VYSÍLÁNÍ, PAN GUVERNÉR!
Řekl mi o tom těžkém období,
kdy mu Rubén Figueroa vyhrožoval zabitím.
Manuel říkal, že když se vracel domů,
zapínal dálková světla
a pomalu všude v domě rozsvěcoval,
aby viděl jestli se tam někdo neschovává.
Řekl, že se naučil otevírat dveře levou rukou,
aby v té pravé mohl držet zbraň.
Rubén Figueroa Figueroa byl pochybný mexický politik.
Byl jedním z těch lidí,
kteří se zapíší do dějin
spíš kvůli svým bizarnostem,
než kvůli svým politickým zásluhám.
Když se mě ptají na věci,
co mi nejsou po vůli,
no…
vystřelím jim oko bez doteku jediné řasy.
GUVERNÉR, 1975 - 1981
Živě si vzpomínám
na ten jeho zvyk…
pořádat schůzky a dávat rozkazy.
A to všechno z bazénu a v plavkách.
Ano, pane prezidente?
Škola se zhroutila?
Tři mrtví?
Děti? Tak to je nám moc líto.
Co bylo příčinou?
Budova byla stará? V jakém městě to bylo?
Tenancingo v obci Tlalchapa.
Zapište to, prosím.
„Pane, chci být pohřben
s podprsenkou přes oči…
a s kalhotkami přes srdce.“
Ten tlustý hnusák?
Ano, vyhrožoval mu. Ten guvernér byl nebezpečný
a Buendía z něj měl strach.
Je nabitá.
Byl krvežíznivý.
Zabil několik novinářů
a dalších lidí v Guerreru,
o kterých se ani neví.
A Manuel Buendía o tom neustále psal.
Říká se, že slaboši budou sežráni.
Radši tedy chci, aby na mě vzpomínali jako na tvrďáka.
Jednou jsem si s ním na nějaké akci dal snídani.
A on se vychloubal,
„Už tu skoro nejsou partyzáni.
Udělali jsme z nich rybáře.
A jde to báječně.“
A já na to, jak to dokázal.
„Vyzvedneme si je…
a s pomocí našich přátel z armády
je z letadla nebo vrtulníku
hodíme do moře.
A někteří neumí plavat.“
Tak to bylo.
Vzpomeňme na jeho slavnou větu:
„V Guerreru nejsou političtí vězni ani pohřešované osoby.
Všichni už jsou mrtví.“
Přirozeně se Figueroa urazil,
když Manuel ty věci
o jeho zkorumpované vládě napsal.
A protože bylo známo, že v Guerreru už lidi zabíjel…
ta výhružka Manueli Buendíovi vražedným guvernérem byla vážná.
Ta Rubénova výhružka mě nechává klidným.
Dodává mi to pomyslnou imunitu
proti sražení autem, barovým rvačkám
či zkaženým mořským plodům.
Manuel měl takzvaný černý smysl pro humor.
Bylo zajímavé, jak…
byly ty otázky položeny,
aby byly vůči té adresované osobě
co nejjedovatější.
Co se s těmi mladými muži stane?
Kým dnes jsou?
Jsou z nich psychopati,
kteří se v budoucnu budou vyjímat ve sbírce
mexického zločineckého muzea.
Párkrát jsem byl v jeho kanceláři.
Říkal tam tomu MIA, Mexican Intelligence Agency.
Utahoval si tak ze CIA.
Vyptával jsem se ho:
„Řekněte mi, Manueli,
jaký je zdroj vašich informací?
Máte je od známých z ÚFB?
Nebo z kanceláře prezidenta?“
A on: „Podívejte, Jorge…
všechno je to v novinách. Všechno.
Lidé akorát neumí číst.
Musíte číst noviny jako takové,
musíte si přečíst sportovní rubriku…
společenskou rubriku…
ale hlavně rubriku o kriminalitě.“
Dělal si výstřižky
a rozděloval je do pytlíků.
A tak ten archív začal růst.
Zpočátku měl jen 20 složek
a skončili jsme téměř na 4 000.
Uvědomil jsem si, že má pravdu.
Ten chlap objevoval věci,
které jsme měli dennodenně na očích,
aniž bychom si jich všimli.
A takhle funguje oko skutečného novináře.
Je všeobecně známo,
že nejstarší profesí je prostituce.
Ale já bych se nebál tvrdit, že špionáž bude stejně stará.
Je možné,
že nejstarší historický odkaz na špionáž,
na špiony a jejich roli ve společnosti,
se datuje do roku 4 000 před Kristem.
Je to v Knize Jozue, kapitola dvě, verš třetí.
Jozue, Núnův syn, tajně poslal ze Šitímu dva zvědy
a řekl jim: „Jděte, prohlédněte tu zemi i Jericho.“
Šli tedy do domu nevěstky jménem Rachab
a tam přespali.
Tady vidíme,
jak se dvě nejstarší profese na světě
spojují v jednom plánu.
O 6 000 let později jsou věci víceméně stejné.
Všichni k zemi, prosím!
Studená válka z toho evropského pohledu…
nabrala ve Střední Americe nových výšin,
takový silný druhý dech.
Spojené státy a severoamerická média
vymyslely nebo vykonstruovaly myšlenku,
že Nikaragua stále bojuje proti komunismu
a sovětskokubánskému vlivu na kontinentu.
Drazí spoluobčané…
PREZIDENT USA, 1980 - 1988
chci vás informovat o několika věcech, a je na vás, jak se rozhodnete.
Je mou ústavní povinností vás s těmito věcmi obeznámit.
My války nerozpoutáváme. Nikdy nebudeme agresorem.
„Přidružení zloději“, El Sol de México.
6. únor 1978, Manuel Buendía.
Byly to americké noviny, ne ty ze Sovětského svazu,
které nedávno poskytly důkazy,
že Reaganova vláda
se přímo účastní řady útoků v Nikaragui,
což by mohlo být předehrou k invazi.
Sandinistická vláda je tyranský komunistický režim.
Moc chtějí získat násilím a nastolit tak totalitářskou vládu.
Tisíce jejich spolubojovníků se nyní obrátily proti Sandinistům
a říkají si Contras.
Bojují za svobodu.
My, Američané, bychom měli být hrdí na to, co se ve Střední Americe snažíme dokázat.
Nejde jen o naše strategické zájmy, je to správné i po morální stránce,
že nikde na americkém kontinentu
nechceme žádné nepřátelské komunistické kolonie.
Děkuji, Bůh vám žehnej a dobrou noc.
Na úplném začátku
ozbrojeného konfliktu v El Salvadoru…
byl prvním zabitým zahraničním novinářem Nacho Rodríguez Terrazas.
IGNACIO RODRÍGUEZI, POKRAČUJEME VE TVÉ PRÁCI
Večer jsem pak v úplném šoku volala Manueli Buendíovi.
Buendía mi poradil, co máme dělat.
Bylo působivé, jakou iniciativu rozpoutali.
Svolali jsme média, abychom tam byli všichni,
až dorazí tělo Nacha Rodrígueze Terrazase.
Tehdy jsem si uvědomila vážnost situace.
A ostatní taky.
Vražda našeho novinářského kolegy Ignacia Rodrígueze Terrazase
námi všemi velmi otřásla.
Jistě zemřel, jak by si přál.
V akci.
V podstatě zemřel v náručí dvou dalších novinářů,
kteří byli v šoku a plni vzteku.
Dokud v Mexiku budou čestní novináři, bude jeho památka ctěna.
Slibme, co slíbit musíme,
riskujme, co riskovat musíme,
abychom byli důstojnými kolegy tomuto mladému 28letému muži,
který nám ukázal směr.
Kdykoli se stalo něco důležitého,
druhý den o tom psali…
ostatní sloupkaři a z různých úhlů to analyzovali.
Pak si čtete Soukromou síť a on tam probírá něco jiného.
Ubíhaly dny, a Manuel pořád psal o jiných věcech.
A pak se to najednou objevilo.
„Pravicové bomby.“
El Universal, 2. února 1978.
Technika použitá k nastražení bomby
do auta kubánského velvyslance
stoprocentně pochází ze Severní Ameriky.
Nic není improvizované. Nic se neponechává náhodě.
Tady přestává legrace.
Ty bomby reprezentují vzkazy.
Ne vždy říkají totéž
a ani je neposílá jedna a tatáž osoba.
V Guadalajaře funguje jedna z nejstarších,
nejnásilnějších a nejpočetnějších fašistických organizací vůbec.
Los Tecos je ultrapravicová skupina,
jejíž někteří členové mají kořeny v Německu.
Fakticky pocházejí z pronacistického prostředí.
FAŠISTI?
Náš fašismus nemá tvář, vyvinul se přirozeně.
Jako západ slunce nebo prachová bouře.
Manuel vydal pár nemilosrdných článků
proti univerzitě v Guadalajaře,
protože to byla krajně pravicová organizace.
Byli nebezpeční a vražední.
Mají centrálu na Autonomní univerzitě.
Ovládají většinu studentů a profesorů
a ve znaku mají sovu, zvíře, které pozoruje a číhá ve tmě.
Sledování Manuela Buendíy začalo někdy kolem roku 1967 nebo 1966.
Už si to nepamatuju.
JUSTIČNÍ POLICIE
Nařídili mi ho sledovat.
- Kdo vám to nařídil? - Vedení Los Tecos.
Byl jsem tam, když vydali rozkaz ho zabít,
kdykoli by se naskytla šance.
Obtěžoval je.
AMERICKÝ AGENT, KTERÝ GRANÁT HODIL, NEBYL SÁM
Byl to velice všímavý pozorovatel
zveřejněných informací.
Třeba v novinách našel článek o zásilce zbraní…
která byla pohraniční policií odchycena…
a za pár dní najednou našel něco jiného,
co se zdálo být součástí té samé hádanky.
A takhle sestavoval většinu svých článků.
Manuel Buendía měl několik oblíbenců
a Gerard Mertins byl jedním z nich.
Jeden z největších mezinárodních pašeráků zbraní,
nacista a bývalý člen SS, si v Mexiku otevřel pobočku.
A podle svých vlastních slov
odtud řídí své středoamerické úsilí
cílené proti komunismu.
Byl jedním z jejich dodavatelů. Měl blízké vztahy s ozbrojenými složkami.
PŘIVEDOU BUENDÍOVA NĚMCE
MERTINS HLAVNÍM PODEZŘELÝM
V 80. letech bylo Mexiko centrem světové špionáže.
Všichni tu byli.
Sověti, Východní Němci, Kubánci.
Tak se podíváme.
Dnes odpoledne…
Ano?
Mám schůzku se skupinou Nikaragujců.
Pak mám večeři.
Takže…
kdyby to bylo kolem půl sedmé.
Ano.
Takže máte schůzku v…
- Pět. - V pět?
Ano, a pak ve 20:30.
Bylo to centrum špionáže, které se Mexiko neúčastnilo.
Určitým způsobem se jí ale bohužel účastnilo.
Byl to odposlech všech telefonátů
podle seznamu ze CIA.
Takže jsme odváděli špinavou práci pro CIA.
- Jakou máte adresu? - Nápoles 48.
- Nápoles… - Čtyřicet osm.
- Ano.
- Které patro? - Druhé patro.
- Mezi ulicemi Londres a Liverpool.
Používali magnetofony, které byly vypnuté,
a jakmile někdo zvedl telefon,
přístroj se zapnul a začal nahrávat.
Když zavěsili, nahrávání skončilo.
A pak skupina špičkových stenografů
zaznamenávala každou konverzaci.
Lawrence Sternfield, 52 let,
je aktuálním šéfem CIA v Mexiku.
Jeho tajná identita
je atašé skupiny diplomatických činitelů,
která byla oficiálně jmenována
vládou Spojených států v roce 1977.
Jakýkoli náznak
odhalení identity agenta CIA
ho dělá zranitelným, ať už je kdekoli.
Nejenže sami sebe vidí v ohrožení,
v ohrožení považují i národní bezpečnost USA.
Takže pro mexického novináře…
znát totožnost
pracovníků a agentů CIA v Mexiku…
byl nejen velký žurnalistický milník,
ale také to znamenalo, že měl Buendía dobré konexe.
Stewart Burton, 52 let,
neúspěšný náboženský kazatel,
je současným šéfem CIA v Mexiku.
Kancelář má na ulici Río de la Plata 48.
A jestli se ho chcete na něco o CIA zeptat,
můžete mu zavolat na 6335980.
Dr. Phillip Aler, James Anderson,
Robert Bruce, Gilbert Carey, William Carson, Harry Chandler…
Každá země a vláda má své špióny,
vlastní zpravodajskou službu, která shromažďuje informace.
Ale informace jsou jedna věc a špionáž je druhá věc.
Ale nekalé jednání je ještě horší.
Dirty work, jak tomu říkají Američané,
neboli špinavá práce.
CIA tu vraždí lidi.
Když vyšel ten článek, sešli jsme se, abychom si promluvili.
Báli jsme se totiž o jeho bezpečí,
protože jsme věděli, jak to chodí se CIA v Latinské Americe a i po celém světě.
Nastraží vám bombu,
nebo máte autonehodu, co vypadá jako nehoda.
Manuel byl velmi statečný, že to vydal.
Věděl jsem o Los Tecos,
věděl jsem o Mertinsových obchodech,
věděl jsem o Buendíových nepřátelích,
kteří byli možní podezřelí v případu jeho vraždy.
Byla tam spousta neznámých… Podle mě to byl skoro dokonalý zločin.
Kdy novináři, kteří o těch tématech píší,
překročí hranici a dostanou se do nebezpečí?
Je to v detailech.
A ten, kdo zveřejňoval detailní informace…
byl Manuel Buendía.
Myslím, že odplaty a riskování jsou součástí naší práce.
Jak jsem už mnohokrát říkal,
„kdo se bojí, nesmí do lesa.“
30. KVĚTEN 1984
Zvláštní vysílání o prstencovém zatmění Slunce.
Je devět hodin, 30. května 1984.
Vysílání rádia Národní autonomní univerzity.
Zvláštní program pro prstencové zatmění Slunce.
ZATMĚNÍ CHVÍLI VIDITELNÉ
Dnes ráno bude nad Mexikem prstenové zatmění Slunce.
Přesně v 9:29:47 se vědci po celé zemi sjednotili,
aby sledovali zatmění ve svém maximu.
Byl zabit dnes odpoledne pěti kulkami do zad,
přičemž mu jedna zasáhla srdce.
Podle novin Excélsior
Buendía u sebe vždy nosil zbraň a říkal:
„Pokud mě budou chtít zabít, musí mě přepadnout zezadu,
protože kdyby to bylo zepředu, vezmu jich pár s sebou.“
A tak volali Zorrillovi, že právě zabili Buendíu.
Mně to řekli přes vysílačku:
„F7-L1, okamžitě se hlaste. Svolejte všechny vosy na tuto adresu.
Došlo k vraždě.“
A já si říkám, proč jsme potřeba u vraždy.
„Rozkaz je rozkaz, jedem.“
Agenti dorazili rychle, Zorrilla o něco později.
Ale byli tam fakt rychle. A hned začali mluvit s Bautistou.
- Vaše jméno? - Juan Manuel Bautista.
- Pracoval jste s Buendíou? - Ano.
Byl jsem uvnitř.
Slyšel jsem, jak jim Juan Manuel Bautista dává stejný popis.
„Byl vysoký asi 180 centimetrů.
Tmavá pleť, tenký knír.
Vypadal jako voják.
Svalnatý chlápek z pobřeží.“
ÚFB zkonfiskoval dokumenty z jeho archivu.
Nevím, kolik jich vzali, ale viděl jsem, jak je brali.
Luis Soto byl naštvaný a povídá, „Berou dokumenty z archivu.“
VRAŽDA NOVINÁŘE
Federálové jsou federálové.
Měli jsme rozkazy a byli drsnější.
Federálové vždy měli více respektu.
Shromáždili jsme všechny důkazy
a vyzpovídali svědky.
Takže vždy, když došlo k vraždě,
mě okamžitě napadlo, že za to mohl ÚFB.
BUENDÍOVA VRAŽDA NEMĚLA POLITICKÝ PODTEXT
ZEMĚ SE ZÁKONY? PCHE!
Vraždy z nenávisti jsou v policejní branži běžné.
Ale nikdo nevěřil tomu,
že by nějaký žárlivý milenec…
na sebe hodil kabát
a střelil ho do zad.
To je práce profesionála.
DRUHÝ VÝSTŘEL
TŘETÍ A ČTVRTÝ VÝSTŘEL
Žádný z důkazů ani ta typologie
nenasvědčovaly tomu,
že to byl zločin z nenávisti.
Okamžitě jsme se sjednotili
a na příští den svolali demonstraci,
na kterou přišla spousta lidí.
Novinářská obec o sobě dala vědět.
NADACE MANUELA BUENDÍY
Před ministerstvem vnitra jsme uspořádali krátký protest,
na kterém jsme se domáhali schůzky s ministrem Manuelem Bartlettem.
Proč to zavíráte?
- Je to veřejný úřad. - Nechápu, proč to zavíráte.
Spravedlnost!
Ministr vnitra.
Manuel Bartlett…
Řekněte mu, že je tu Svaz novinářů.
Ministr vnitra…
„Ministr tu není. Má hodně práce.“
„Tak my počkáme.“
O pás sekund později
se nějakým zázrakem objevil Bartlett a setkal se s námi.
Řekli jsme mu, že jsme… vytočení,
protože vyšetřování nepřineslo žádné výsledky.
A on nám řekl:
„Osobně na to dohlédnu.“
Mexická budoucnost je v sázce
a Mexičané to požadují.
Opravdovou demokracii,
upřímnost a dobrou víru.
Manuel Bartlett Díaz je pozoruhodný politický úkaz.
Kromě prezidentství snad dosáhl všeho.
Manuel Bartlett je mexický politik, který zastával původní ideje strany PRI.
Na stát se tehdy dívali jinak, než se na něj díváme dnes.
A to ho přesně charakterizuje.
MINISTR VNITRA, 1982 - 1988
MINISTR ŠKOLSTVÍ, 1988 - 1992
GUVERNÉR STÁTU PUEBLA, 1993 - 1999
SENÁTOR ZA LABORISTY, 2012 - 2018
De la Madrid se obával o plynulý chod země
a Manuel Bartlett se obával, že by se mohl stát prezidentem.
Jak prezidentovi Manuel Bartlett navrhl,
aby vyšetřování převzal Zorrilla?
Kdyby to bylo na úřadech, vyšetřování by bylo k ničemu.
Rogelio Hernández sehrál důležitou roli,
aniž by kdy Manuela Buendíu potkal.
Byl to totiž
neúnavný propagátor spravedlnosti.
Nejdřív jsme se podívali na jeho přátele a nepřátele.
A jeden člověk vyčníval. Byl to jeho velmi dobrý známý Zorrilla.
Zorrilla se s Manuelem Buendíou kamarádil.
Dokonce spolu chodili střílet…
na vojenské cvičiště.
Než začal pracovat na ÚFB,
nemůžu o Zorrillovi říct nic špatného.
Byl to ambiciózní typ, postrádal teda morálku,
byl neloajální, křivý,
nepříjemný a znepokojující,
ale nic víc.
Ale na tom ÚFB se totálně pomátl.
Jednou mi řekl,
a cituji:
„Udělám z Bartletta prezidenta
a pak… Však víte.“
ÚFB měl důležitou roli,
protože porušoval zákon a zasahoval do vyšetřování.
Objevily se…
náznaky…
že jsou do toho zapleteni.
Neměli důvod ty dokumenty z toho archivu brát.
Zorrilla kdysi soukromě přiznal…
že to Bartlett nařídil ty dokumenty vzít.
Dokonce už tehdy mu to někteří novináři dávali za vinu.
Cítil se být pod drobnohledem, a tak to všechno začalo.
Myslím, že tak začalo vyšetřování Zorrilly,
a všechno,
co ÚFB prováděl, začalo vycházet na povrch.
Velitelé ÚFB byli prvními narkobarony v zemi.
Mezi pašeráky, organizovaným zločinem a ÚFB nebyl prakticky žádný rozdíl.
Velmi známý případ je ochrana poskytovaná kartelu v Guadalajaře.
Hlavou kartelu byl Miguel Ángel Félix Gallardo.
Ernesto Fonseca, neboli Don Neto,
a Rafael Caro Quintero byli pobočníky.
Tohle byly ty stopy, které Manuel Buendía sledoval.
Co vzali z Buendíova archivu?
Vše, co shromáždil o pašování drog.
Mám velmi zajímavou historku.
José Antonio Zorrilla jim na ministerstvu řekl:
„Do rozpočtu s námi nepočítejte.“
Proč? Protože dohlížel na národní korupční síť,
která jim vynášela miliardy.
Manuel mě vzal na oběd a stroze řekl:
„ÚFB je zapojen do obchodu s drogami.“
„Manueli, jako novinář si to myslet můžete,
ale je to velmi vážné obvinění.“
„Nevíte? Ale víte. Víte to.“
To bylo naposled, co jsem s ním mluvil.
Tři nebo čtyři dny nato ho zabili.
Udělal Buendía chybu, že Zorrillovi věřil?
Podle mě ano.
Nemohl se přátelit s někým,
o kom věděl, že chrání zločince.
Tedy pokud o tom věděl.
Už je to měsíce, možná i rok…
co ten vyšetřovací spis schovávají.
A nic se neděje. Ztratili úplně všechno. Proč ztratili jeho oblečení?
TVÁ SMRT OŽIVUJE DEMOKRATICKÉ PSANÍ
Jak je možné, že při vyšetřování takového rozměru všechno ztratili?
SVOBODA
Zůstane vražda mého manžela nepotrestána?
Viděl jsem, jak se věci vyvíjejí…
a říkám si: „Tady přestává legrace.“
Pak se v mé kanceláři objevil Zorrilla
a povídá: „Přišel jsem se s vámi rozloučit.“
„A kam se chystáte?“
„Pan ministr mě zpátky doma jmenoval do zastupitelstva
a pak se tam stanu guvernérem.“
V té době probíhala nejméně čtyři vyšetřování v případu Buendía.
Tři oficiální a jedno vedli novináři.
A úplně všechno vedlo k Zorrillovi.
I když to popírá,
byl to přesně ten důvod…
proč ho Bartlett dostal z Hidalga
a řekl mu, ať opustí zemi.
A tak odjel Zorrilla Pérez do Španělska.
VYŠETŘOVÁNÍ BUENDÍOVY VRAŽDY. POMOC!
Probíhající vyšetřování neuzavřeme.
ČTYŘI ROKY KONSPIRAČNÍ TICHO
Zvlášť jde-li o vraždu proslulého novináře Manuela Buendíy,
ke které došlo už před pěti lety.
Budeme se více snažit.
Generální prokurátor v Mexico City
společně se zvláštním prokurátorem přiděleným k tomuto případu
tento týden veřejnosti představí
přehled z vyšetřování.
Včera byly zveřejněny výsledky z vyšetřování
vraždy Manuela Buendíy.
Proto se nyní spojíme s panem Ignaciem Moralesem Lechugou,
generálním prokurátorem v Mexico City.
Když začala zvláštní prokuratura
pod vedením Miguela Ángela Garcíy Domíngueze
na tomto případu pracovat,
vyhotovila 298 hypotéz
založených na Buendíových článcích
a pak 24 hypotéz
založených na osobních a rodinných vztazích.
Pomocí metodiky, systému a struktur
vytvořených zvláštní prokuraturou
z těchto hypotéz vzešly nové stopy.
Má smysl očekávat nebo je možné,
že se ten případ vyřeší do konce toho šestiletého období?
Řeknu jediné slovo: doufejme!
Proč jste vydal prohlášení právě nyní?
Předtím jsem neměl formální pověření.
Máte nějaký komentář ohledně té vraždy?
Jsme tu, abychom poskytli informace. Otázky pokládejte vyšetřovatelům.
Kde jste se zdržoval poslední čtyři roky?
Byl jsem…
na různých místech.
Kde, pane?
ÚTERÝ, 13. ČERVNA 1989
Volali mi s jeho přesnou polohou.
V pozadí jsem naprosto jasně slyšel střelbu.
Tak jsem řekl:
„Přestaňte střílet.“
„On střílí po nás.“
„Nechte ho střílet, vy nestřílejte.“
Byl v ložnici.
Šel jsem nahoru k jeho ložnici.
Šel jsem po schodech a viděl, jak se otevřely dveře
a pak se objevila hlaveň pistole,
tak říkám: „Zorillo, jsem generální prokurátor, nestřílejte.“
Křičel jsem, že jsem neozbrojený.
Tak ty dveře otevřel a já vešel.
Zamířil na mě.
Pořád vyhrožoval, že mě zabije.
Pak zazvonil telefon.
Chtěl jsem to vzít. „Ne!“
S tou zbraní v ruce to zval.
V PASTI
Volá mi prezident a říká:
„Jděte na radnici…
nastal velký problém.“
Tehdy jsem zjistil, že Ponce Rojas a Nacho Morales…
šli Zorrillu zatknout
a on na ně mířil a držel je tam.
Nakonec si asi po třech hodinách
vzal kabát a klobouk…
a odešli jsme.
Všimli jsme si, že má za zády zbraň.
Povídám mu: „Pozvu vás na večeři.“
To jsem řekl. „Pojďme na večeři.“
Jsme venku před generální prokuraturou,
kde dnes bude vypovídat pan Zorilla Pérez,
podezřelý v případu vraždy Manuela Buendíy.
Šel jsem a čekal před generální prokuraturou,
než přijede Nacho Morales se Zorrillou.
Když…
jsem se se Zorrillou přivítal,
objal jsem ho a vzal mu tu pistoli, co měl za pasem.
Řekl jsem mu: „Odpusťte mi, ale budu tady
a tyhle věci netoleruju.“
U toho výslechu jsem nebyl.
Nacho nám pustil nějaký film o novináři…
Byl to starý film o jednom novináři. Jak se to jmenovalo?
Nechápu, co se v Mexiku děje.
V Mexiku se nic neděje!
A teď taková zpráva na konec roku.
Zprávy jsou jako králíci.
Vyskočí tam, kde to nejmíň čekáte.
Tak je musíme ve vzduchu chytit.
Dokonce si objednal večeři.
Byli tam všichni, takové rodinné setkání.
Povídám Nachovi:
„Zorrillu budu vyslýchat. Takové mám rozkazy.“
Vyslýchal jsem ho dvě nebo tři hodiny.
Povídá mi: „Hele, klidně mě zabij.
Já to nebyl.
Vím, kdo to byl, ale neřeknu ti to.
Ale Javiere,
vezmu to na sebe.“
A taky že jo.
Takže Zorrillu sice zadrželi,
ale bankovní účty mu nezablokovali,
nechali mu ty jeho ranče a všechny ostatní věci, co vlastnil.
Výměnou za co?
Za to, že se jim vzdá a za své mlčení.
Zorrilla o tom případu nikdy nepromluvil.
ÚPADEK ZORRILLY
ZORRILLA ZADRŽEN
OBVINĚNÍ SE KUPÍ
BEZVÝCHODNÉ PRO ZORRILU ZORILLA VINEN
Tehdy jsem začal hrát ve filmech.
- Jaké role vám dávali? - Padouchy, záporáky.
Řekněte svým prasatům,
že na světě není dost peněz, aby si mě mohli koupit.
Budu o vás psát, dokud neumřu.
Dnes ve studiu máme známého kriminologa doktora Dela Balzu.
Vždycky jsem dělal akční filmy. Vždycky jsem dělal zloděje nebo poldy.
Přišli jsme do studia, byl tam nějaký reportér,
a my tam všechny postříleli.
Dokonce i osvětlovače. Ve filmu jsem zabil tolik lidí.
Pak jsem hrál zabijáka. Velmi zkušeného.
Oddělal jsem spoustu lidí.
Jednou jsem byl s jednou holkou na hotelu…
a volá mi máma a říká: „Cos proved, Juane Rafaeli?“
Úplně jsem se lekl.
„Já? Nic. Proč?“
„Přišli k tobě domů, rozrazili dveře,
psa ti zmlátili do bezvědomí.
Ukradli všechno, cos tam měl.“
BYLA TO PAST, ŘÍKÁ MOROVA MATKA
„Mají rozkaz tě přivézt mrtvého.
A řeknou, žes před smrtí přiznal,
žes Buendíu zabil ty.
Tak dávej pozor, synku.“
To mi nahnalo strach.
Povídám: „Mami, najdi mi právníka a požádej o ochranu.“
POLICIE DOPADLA JUANA RAFAELA MORA ÁVILU
Byl jsem polda. Věděl jsem, o co jde. Utekl jsem a pohrával jsem si s nima.
Byli to pitomci.
„Už máš tu ochranu?“
Když řekla, že ji má, tak jsem se vrátil.
Zbraně jsem si tam nechal.
Byl jsem ozbrojený. Kdyby mě chtěli zabít, umřeli by taky.
Vzdal jsem se jim. Neozbrojený.
Pak vidím, že tam mají ostřelovače,
střelce a další zástup policajtů.
Přitiskli mě na auto.
„Co se děje? Klídek.“
Býval jsem polda. Věděl jsem, že mám čisté svědomí.
Vzdal jsem se jim. Strčili mě do toho auta.
Generální prokuratura
dnes před trestní soud 34 předvolá
Juana Rafaela Mora Ávilu
pro podezření z napomáhání vraždě.
Vyhrožovali mé rodině.
Zadrželi je a použili je k nátlaku na mě.
Proto jsem souhlasil s tiskovkou, ale nikdy jsem nic nedoznal.
Nikoho jsem neprásknul.
V den, kdy toho novináře zabili,
byl Juan Juan Moro Ávila, velitel zvláštní motocyklové jednotky,
v centrále Úřadu federální bezpečnosti.
Tehdy ho informovali,
že to odpoledne proběhne zvláštní operace
pod krycím názvem „Zprávy“.
Zvláštní operace „Zprávy“?
Všechno, co říká, je lež!
Ten parchant čte moje prohlášení!
Nakonec jsem řekl:
„Když na mě budete tlačit, fajn. Pomohl jsem vrahovi.“
Ale já nevěděl, kdo to byl.
„Řekneme,
že Chocorrol skočil na vaši motorku,
vy jste myslel, že je od ÚFB, tak jste jeli k případu spolu.
Pak řekneme, že jej zabil on,
a vás z toho dostaneme.“
Chtěli to hodit na Chocorrola.
Bylo to celé politické. S rodinou jsme byli jen loutky.
Měli nás v hrsti, tak říkám: „Když se z toho jinak nedostanem, fajn.“
Chtěli, abych přijel na tu adresu,
což jsem udělal.
Slezl jsem z motorky a šel pro instrukce. Velitel mi řekl, abych oblast prohledal.
Zase jsem nasedl.
Nastartoval jsem, jel prohledat oblast
a v tu chvíli mi Chocorrol naskočil zezadu na motorku.
Poznal jsem ho z centrály.
Myslel jsem, že je taky agent ÚFB.
Tak jsme jeli a on mě navigoval, kam mám jet.
Řekl jsem, ať hledáme někoho,
kdo odpovídá popisu.
Neuvědomoval jsem si, co dělám.
Napomáhal jsem vraždě.
Úřad generálního prokurátora
upřesnil podrobnosti o smrti Josého Luise Ochoy Alonsa,
známého jako „Chocorrol“.
Moro Ávila včera Chocorrola jmenovitě zmínil
jako osobu zodpovědnou za zabití Manuela Buendíy.
Budu plně spolupracovat a vše vám řeknu.
Mám novináře rád. Mám žurnalistické sklony
a vždy jsem o novináře dbal.
Všechny vás mám rád.
VŠECHNY VÁS MÁM RÁD!
PŘEDSTAV SI TY, CO NÁS RÁDI NEMAJÍ!
José Antonio Zorrilla Pérez
přijel do severní věznice v Mexico City v 19:30.
Zorrilla přijel bílým autem,
které bylo součástí konvoje 15 policejních vozů.
Na některé novináře křičel, že je nevinný.
Jednomu z nich se podařilo přiložit magnetofon do auta,
ve kterém přivezli Zorrillu Péreze, a získat tento záznam.
Jste vinen, či nevinen, pane Zorrillo?
Nevinen. Potřebuju pomoc tisku.
Díky.
V důsledku vyšetřování
a jeho nedávného jednání,
je José Antonio Zorrilla Pérez považován za zodpovědného
za vraždu Manuela Buendíy Tellezgiróna
a hlavního strůjce tohoto činu.
BEZVÝCHODNÉ PRO ZORRILU
Na základě důkazů
to byl Juan Rafael Moro Ávila, který zastřelil Manuela Buendíu.
MORO SEDÍ. A CO OSTATNÍ?
ZORRILLA A MORO NEPOCHYBNĚ ZABILI BUENDÍU
ROZKAZ DAL ZORRILLA
STŘÍLEL MORO
PŘÍPAD BUENDÍA UZAVŘEN
Měli jsme pocit,
že to vyšetřování vraždy Buendíy byl typický příklad policejní práce.
Ty šílené příběhy…
a pak ten motorkář,
který byl vnukem prezidenta Ávily Camacha…
Všechno jak v telenovele,
a nic nevede k pravdě.
Předpokládali jsme, že zazdí ten skutečný motiv,
ale co jsme si neuvědomili, bylo, že jsme byli jen na špičce ledovce,
který nás totálně zavalí.
Byl to prvopočátek kartelů.
Měsíc před tou vraždou
vydali biskupové z Jižního Pacifiku článek,
kde popisovali, jak v jejich zemích
infiltrovali pašeráci drog…
státní instituce.
Buendía si té zprávy všiml a vydal o tom dva články.
NÁRODNÍ BEZPEČNOST
„Národní bezpečnost.“
Excélsior, 14. května 1984, Manuel Buendía.
Obchod s drogami v Mexiku od roku 1982
evidentně vzrostl.
A toho se nedá dosáhnout bez pomoci zevnitř.
Říká se, že v tomto špinavém obchodě
existuje přímá i nepřímá spoluvina
vrcholných státních a federálních činitelů.
Podle těch biskupů, ale i z jiných zdrojů,
jde o národní bezpečnost.
KDO ZABIL MANUELA BUENDÍU?
MEXICKÁ ZÁHADA
„POKUD MĚ BUDOU CHTÍT ZABÍT, MUSÍ MĚ PŘEPADNOUT ZEZADU.“
KDO ZABIL BUENDÍU
V nedělním vydání
o tom noviny Unomásuno vytiskly opravdu velký článek.
Zabil ho buď někdo, kdo nechtěl,
aby Manuel Buendía odhalil
spojitosti s pašeráky drog a kartelem…
HISTORIK
…nebo to byla CIA, americká vláda, která se snažila uchovat v tajnosti…
své aktivity, které souvisely s pašeráctvím, Contras a zločinem.
5. BŘEZNA 1985
Těla nalezená v plastových pytlích na ranči 160 kilometrů od Guadalajary,
byla notně rozložená.
Enrique Camarena v Mexiku vyšetřoval pašování drog,
když ho poblíž amerického konzulátu v Guadalajaře unesli.
Byl mučen a po dvou dnech ho jeho únosci zavraždili.
Zřejmě to byli dealeři, kterým Camarena zasahoval do obchodů.
Dvěma muži, o kterých si vláda USA myslí, že vraždu objednali a které chce soudit,
jsou narkobaroni Rafael Caro Quintero
a Ernesto Fonseca.
Již nyní jsou ve vězení v Mexiku.
Najednou mi zazvonil telefon.
A ten člověk se mě ptá, jestli jsem Jesús Esquivel.
„Ano. Kdo volá?“
„Já jsem Héctor Berrellez.“
Měl jsem tehdy na starosti vyšetřování vraždy Kikiho Camareny.
To, co mi řekl potom, změnilo chod dějin.
PROTIDROGOVÝ ÚŘAD (DEA)
Aby zakryli pravý důvod a spoluvinu,
kterou na Kikiho vraždě CIA měla…
AGENT DEA, 1969 - 1996
…řekli, že byl Kiki zavražděn narkobarony,
kterým zadržel marihuanu při tom největším policejním zásahu.
Přes 10 000 tun.
To je totální výmysl.
Camarena se těch razií na zubřích rančích neúčastnil.
Berrellez mi řekl,
že první, co udělal, když převzal vyšetřování,
bylo, že vzal z kanceláře DEA v Guadalajaře
všechny Kikiho věci.
A první, čeho si všiml,
byl Kikiho diář.
A v tom diáři měl Buendíův telefon.
Héctor Berrellez a DEA nám o té spojitosti také řekli.
A… zřejmě se jednou setkali.
To jsme tehdy věděli.
V té době Manuela Buendíu…
navštívil Javier Vázquez, reportér ze státu Veracruz
a řekl mu, že ve Veracruzu…
odhalil ranč,
který měl protekci z ÚFB
a který patřil Rafaeli Caro Quinterovi.
Zorrilla Pérez řekl Manueli Buendíovi:
„Nic o tom nepiš. Prosím, nech to být.
Ani s tím nezačínej. Je to přísně tajné.“
Většina amerických vyšetřovatelů doufá,
že ti, co v tom mají prsty, budou zatčeni a souzeni v Mexiku.
Takže mým prvním cílem bylo najít svědky.
A ironií osudu někdo zmínil jednoho amerického agenta.
SPOLUPRACOVNÍK CIA, 1968 - 1985
Byl to člověk, který…
pokud vím…
se často opíjel s těma z Guadalajary.
V době kolem listopadu 1983
bydlel v domě Ernesta Fonsecy, chápete to?
Byl ženatý, měl dům,
ale řídil všechnu jejich elektronickou komunikaci,
rádiovou komunikaci, kterou kartel měl.
Kdo o Harrisonovi věděl?
Byl to komplikovaný člověk.
Operoval v přísném utajení
a fungoval jako samostatná jednotka.
ZATMĚNÍ VRAHŮ
Určitě měl někde nadřízeného.
Často podával hlášení mexickým tajným službám.
Měl nadřízeného na ÚFB a tak dále.
A já si říkám:
„To je divné. Američan? A pracuje pro ÚFB?“
FUNGOVÁNÍ ÚŘADU FEDERÁLNÍ BEZPEČNOSTI
Tygr je silné zvíře, co před nebezpečím neutíká.
Útočí zepředu.
Raději jedná v tichosti a je schopen vidět to, co ostatní ne.
Takoví by měli být i agenti Úřadu federální bezpečnosti.
Musel jsem vynaložit obrovské úsilí, abych se k němu dostal.
Nakonec se mi podařilo mu dovolat
a promluvit s ním.
A on mi říká: „Vůbec nevíš, s čím si zahráváš.
Bruslíš na velmi tenkém ledě
a ani nevíš, kam tě to dovede.
Před tebou se neschovávám. Schovávám se před vlastníma, před CIA.“
CIA
Ale když po něm začali jít, když bylo jasné, že je tak či tak po něm…
řekl, „K čertu s tím“, a nechal nás všechno nahrát a vyfotit.
Toto je rozhovor Russella Bartleyho
s Lawrencem Victorem Harrisonem
v jeho domě v Riverside v Kalifornii.
Dnes je čtvrtek 18. června 2009.
A o tom jsme spolu mluvili.
Ale ten, komu za to přisuzovali vinu, kdo to zveřejnil, byl Manuel Buendía.
Nevím, kde ty seznamy vzal, ale prý je měl od Zorrilly.
Později mi Zorrilla řekl:
„Musel jsem se o něj postarat, protože něco zjistil.
Nemůžu říct, co to je, ale jde o něco velkého.“
Ale on tím pověřen nebyl.
To jsme už věděli.
Nebyl to ani Mertins nebo tak.
Šlo o někoho jiného.
Tak proč Buendíu zabili?
Buendíu? Protože věděl o těch přistávacích dráhách.
Proto byli naštvaní. O tom to celé bylo.
S tím měli problém.
Teď i vy do toho začínáte pomalu vidět.
Nemáte sice…
všechny informace, ale jste blízko.
Víte, jak to tu chodí, mluvíte s lidmi.
Ale pokud vám to nějak nedává smysl,
tak je to tím, že tu všechno řídíme my.
Už dlouho.
Říkám vám ty věci, jak jsem je viděl, víte?
Když tu byl, tak říká: „Hele, máme tady tajnou operaci.
Přes Mexiko zásobujeme zbraně do Střední a Jižní Ameriky
a mnoho z nich jde i Contras.
A taky tam dovážíme tuny kokainu.
Nikaragujskou válku financujeme koksem.
Já na to: „Kdo my?“ A on: „Oliver North a Félix Rodríguez.“
PORADCE PRO NÁRODNÍ BEZPEČNOST USA
Félix Rodríguez je temná osoba…
s neuvěřitelnými příběhy z Latinské Ameriky
podobajícími se fikci,
počínaje invazí v zátoce Sviní,
a konče atentátem na Che Guevaru v Bolívii.
Do Mexika byl vyslán, protože…
americký Kongres vedl vyšetřování…
ohledně zbraní, které byly dodávány Contras.
Řekl byste, pane Rodríguezi,
že tato operace byla v režii americké vlády?
To jsem si nemyslel.
Měl jsem za to…
že plukovník North chce pomoci
nikaragujským bojovníkům za svobodu.
Když ztratíte svou zemi,
cítíte se osaměle, nemáte se na koho obrátit.
A když vám někdo za těchto okolností nabídne pomoc…
Bylo by ode mě nemorální, kdybych tam nejel a nepomohl jim.
Jste bývalý agent CIA, že?
- Ano, pane. - Dobře.
Kiki Camarena byl terčem,
protože se dozvěděl o tom ranči ve Veracruzu.
Báli se, že ví o těch výcvikových táborech
a o té tajné dohodě mezi ÚFB, CIA a narkobarony.
Začnete si tu skládanku pomalu skládat…
a je to jasné.
To my jsme zabili Buendíu, my jsme zabili Camarenu.
My, Američané.
CIA dodnes svou vinu popírá.
Boj s komunismem je na prvním místě.
Má přednost před bojem s drogami.
Já jsem na straně DEA a říkám, že se mýlí. Podle mě naši zemi ničí.
Ničíte naše mladé a jste prostí drogoví dealeři.
AGENT CIA, ŘEDITEL CIA
Možná ani nemluvíme o bezpečnosti, ale o…
našich cílech a záměrech se světovými režimy.
Politikaření.
To, co nám dodnes vrtá hlavou,
je: „Kdo to byl?“
Zorrilla s Manuelem osobní problémy neměl.
Problém s ním měli papaláši ve vyšších patrech.
Odcházím od soudu a narazím na chlapa s modrýma očima,
který mi povídá: „Moro, tys Buendíu nezabil.“
„Jistěže ne.“
„Vím, kdo to udělal. Tys to nebyl.“
Řekl, že znal někoho…
nějakého Luise Sayase, co pracoval jako nájemný vrah.
Sayas prý měl pistoli ráže .38.
Prý když viděli Buendíu vycházet, řekl mu:
„Tohle je Buendía.“
Přešel přes ulici, zepředu jej střelil
a utekl.
Když byli opodál, dostali další rozkaz.
Vyloupit klenotnictví.
Nějaké klenotnictví se spoustou zlata v Acapulcu.
Když tam dorazili, už tam na ně čekali, tak je napadli a Sayase zastřelili.
Napumpovali do něj olovo a hodili do masového hrobu.
A tam leží Buendíův vrah.
V ÚNORU 2009 BYL PO 18 LETECH VĚZENÍ
JUAN RAFAEL MORO ÁVILA PROPUŠTĚN NA SVOBODU.
- Dobrý den, pane Zorrillo. - Jak se máte?
Opět jsem za vámi přišel.
- Doufám, že vás neobtěžujeme. - Ne, vůbec ne.
- Určitě? - Jistě.
To rád slyším.
Já i mí společníci jsme nevinní.
Úřady to musí prošetřit.
Na místo činu jsem šel, protože mi volal Luis Soto.
Přijel jsem tam rychle,
protože to bylo pět minut od mé kanceláře.
Přijel jsem rychle, chtěl jsem vidět svého přítele,
o kterém mi řekli, že byl postřelen.
Jel jsem mu pomoct a zkusit mu zachránit život.
Jestli je tohle trestné, tak bych to klidně udělal znovu.
Jsem přesvědčen, že šlo o státní zločin.
Zorrilla to neudělal.
Ať mi pan Morales Lechuga,
vláda i všichni ostatní prominou,
ale to já jsem tam byl, já ho vyslýchal…
a při vší úctě, v tomhle jsem fakt dobrý.
V ROCE 2013 BYL PO 25 LETECH VĚZENÍ
JOSÉ ANTONIO ZORRILLA PÉREZ PROPUŠTĚN DO DOMÁCÍHO VĚZENÍ.
Když strana PRI v 80. letech vedla Mexiko,
byl kodex mlčení velmi důležitý.
A stále je.
Zorrilla by měl říct…
svou verzi příběhu, než zemře.
Doufám, že to udělá.
Historie nepatří nikomu.
V tomto smyslu bychom si my,
co už žijeme hodně dlouho,
neměli nechávat naše tajemství pro sebe.
Zvlášť když jde o záležitosti
ovlivňující celý národ.
Dějiny Mexika 20. století
píší příběh o rozpadajícím se mexickém státě
a o vzniku a konsolidaci organizovaného zločinu.
A k tomuto příběhu
postava Manuela Buendíy nepochybně patří.
Manuel Buendía, stejně jako další skvělí novináři v 19. století,
lpěl na liberální tradice,
i když ty jsou v tomto století mnohem vyspělejší,
a udělal z žurnalistiky mocenskou zbraň.
Myslím, že byl prvním novinářem,
pokud si vzpomínám, který byl takto zabit.
Na ulici.
Stalo se to, když vycházel z kanceláře.
Zločin proti celému Mexiku. Nebylo to jen proti jednomu muži.
Ale myšlenky, svoboda a pravda přežijí
bez ohledu na to, jestli budou vražděni stateční muži jako byl Manuel Buendía.
Nepřetržitě o nich psal
a mocní dál zůstávali v centru pozornosti.
Takhle šíleně riskovat
a nedosáhnout žádného efektu…
to je neuspokojující a nefér.
A tak…
si říkáte: „K čemu to je?“
„Boží příměří.“
Když hoří louka,
když hrozí povodeň,
nebo něco jiného zvířata vyděsí,
všechna stvoření sdílejí společné útočiště. Bez bojů.
Bez nutkání se roztrhat na kusy.
Farmáři tomu říkají „Boží příměří“.
Usmiřme se! Pokud nedokážeme jednat racionálně,
nechme se vést našimi zvířecími instinkty.
Co to tedy znamená?
Jak smysluplné jsou ony další věci,
které se dějí?
Tak tedy:
máme potřebu analyzovat politickou událost,
která je vícevrstvá, vícebarevná, má různé textury
a zřejmě má i různé odstíny světla.
Doufám, že ještě budeme mít příležitost
si tady před kamerou a před vámi o tom promluvit.
A já vám tímto děkuji za vaši dnešní pozornost.
Překlad titulků: Jan Kucherko