Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DEN SOM KONTROLLERER FORTIDEN, KONTROLLERER FRAMTIDEN.
DEN SOM KONTROLLERER NÅTIDEN, KONTROLLERER FORTIDEN.
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
CIA I MEXICO
NASJONAL SIKKERHET
PRIVATE NETTVERK
Dette er dagen.
Dette er den siste dagen Private nettverk blir publisert.
På en måte er dette et farvel mellom meg selv,
spaltisten Manuel Buendía, og mine lesere.
Jeg er sikker på at noen vil glede seg stort over det,
mens andre vil jamre litt.
Men siden jeg er litt obsternasig, som alltid,
burde jeg si at ingen av dem gjør rett i det.
Men det som betyr noe i dag,
er at jeg har en liten avskjedsgave til leserne mine på begge sider.
Slutten på en story hvis første kapittel ble publisert her
den 16. juli 1963.
Når en journalist ender en fase i sitt yrkesliv,
gir han alltid etter for fristelsen til å se seg tilbake
og spørre seg selv:
"Hva var den viktigste, den mest underholdende
eller den mest betydningsfulle informasjonen jeg publiserte."
PRIVATE NETTVERK AV MANUEL BUENDÍA
Vi må vokte oss for å bli mer naive
og mer utsatt for propaganda.
Husk det noen sa for lenge siden:
"Det første som går tapt i en krig, er sannheten."
Jeg vil hevde at…
Du kan ta med dette om du vil.
Historien har ingen eiere. Historien tilhører ingen.
Alle vi som skriver om disse temaene,
må komme nær de vi studerer
for å forstå deres synsvinkel og hvordan de tenker.
Hvordan opprettholder du din personlighet og holder avstand?
Det vet jeg fortsatt ikke.
En dag sa Manuel til meg:
"Jeg har skrevet om våpensmuglere,
Guadalajara Tecos,
og tyranner som Rubén Figueroa."
"Men om jeg går imot narkobaronene, løper jeg ikke bare en risiko,
da oppgir jeg livet."
En dag skjønte jeg: "Det er noe som foregår her."
Han fikk skoene pusset foran restauranten Bellinghausen.
Jeg sa: "Det er Manuel." Og jeg overrasket ham bakfra.
"Manuel!" Han hoppet himmelhøyt.
"Ikke skrem meg sånn!" Han var nervøs.
Manuel kom og sa:
"Dere vil ikke tro hvilken story jeg jobber med."
FORFATTER
"Det vil eksplodere."
Han var blek, og han sa: "Virgilio, de kommer til å drepe meg."
Jeg sa: "Hva er det du sier?"
"Se på alt som skjer. De kommer til å drepe meg."
Hvis jeg skulle bli drept,
og jeg kunne si mine berømte siste ord,
ville jeg sagt dette: "Jeg fortjente det."
MEXICO BY ONSDAG 30. MAI 1984
I ettermiddag ble journalisten Manuel Buendía drept.
DRAP
De skyldige flyktet. Politiet etterforsker.
Det var bare to vitner,
Rogelio Barrera, en revisor som jobber nær åstedet.
Det andre vitnet er Buendías kollega, Juan Manuel Bautista.
-Jobbet du med Buendía? -Ja.
-Som hva? -Jeg var assistenten hans.
Jeg jobbet i arkivet.
Rundt halv sju om kvelden
jobbet jeg i sentrum,
og Juan Manuel ringte meg og fortalte hva som hadde skjedd.
Vi gikk mot parkeringshuset.
Han gikk mot bilen sin, og jeg skulle ta noen kopier.
Han spurte om hvor jeg skulle. Jeg svarte, og det var det siste han sa.
Det var da jeg hørte skuddene.
Jeg snudde meg, og så ham på bakken.
-Hvor mange skudd ble avfyrt? -Han ble skutt fire ganger.
Vet du hvor lenge han levde etter at han ble skutt?
-Døde han momentant? -Jeg tror det var momentant.
Jeg så to personer prøve å løpe derfra.
De løp til hjørnet av Liverpool, og tok så til venstre.
Jeg så en ung mann som prøvde å hjelpe ham.
Det var visst assistenten hans.
Han prøvde å følge etter skytterne.
Jeg så den ene, og han prøvde å skyte meg, men jeg beveget meg unna.
Han løp på noen da han stakk av. Jeg løp etter, men mistet ham av syne.
Jeg gikk tilbake for å se til Buendía og ringe.
Han var åpenbart veldig opprørt, veldig engstelig.
Han ringte meg med en gang.
Jeg ba ham gå opp og skaffe meg nummeret til en viss person
så jeg kunne be ham komme dit.
-Han var en venn av Buendía. -Jeg fikk ikke mandat til det før.
Zorrilla ringte meg.
FØDERAL SIKKERHETSSJEF
Han sa på den typiske måten sin: "Señor, visste du at Buendía er drept?
Hans eksakte ord.
"Nei, Antonio, du fortalte meg det nå." Men jeg visste det alt.
Siden jeg kom dit raskt…
JOURNALIST
…var bussen som hadde stoppet der ennå, folkene var der ennå.
Jeg kjente Juan Manuel Bautista og Luis Soto.
Jeg begynte å stille spørsmål.
Bussjåføren
sa at han hadde sett to personer.
Og en annen person, en høy, tynn mann, som var skytteren.
Jeg løp fra Calle de Varsovia
JOURNALIST
til Avenida Insurgentes.
Da jeg så ham der, liggende på fortauet i frakken sin…
Tenk deg det!
Jeg skylder ham alt
når det gjelder min utvikling og arbeid som journalist.
Jeg spiste på en restaurant fem kvartaler unna.
Da vi fikk vite det, forlot vi maten
og gikk til åstedet.
Det var allerede journalister der.
Vi meldte om storyen fordi vi var et nyhetsbyrå.
MANUELL BUENDÍAS SKUTT FIRE GANGER I RYGGEN
DRAP
DREPT AV TO UKJENTE
I morges… Jeg tror det var i dag. Jeg vet ikke hva klokken er.
Jeg snakket med ham.
Han var rolig og tøyset med meg som vanlig.
Jeg ventet ham tidlig hjem.
Det var jeg som dro og hentet ham.
Det er alt jeg har å si.
MEXICOS PRESIDENT
Han sto henne veldig nær.
Sannheten er at hilsenen virket veldig hyklersk,
for Manuel var jo et offer for overmakten.
Noen av de som deltok, hadde blitt kritisert av Buendía.
Iblant var kritikken veldig bitende.
Jeg sa til meg selv:
"De har kommet for å sjekke at han virkelig er død."
Jeg fordømmer på det sterkeste det som skjedde. Vold fører ikke til noe godt.
JOURNALIST DREPT
JOURNALISTVERDEN SØRGER
Jeg møtte ham for nesten 40 år siden i Calle de Bucareli.
Da var han kriminaljournalist.
Etter det dekket han presidenten.
Vi reiste rundt i verden sammen.
Ofte delte vi skrivemaskin.
Det påvirket hele journalistverden.
Det var mye sinne,
men også mye frykt blant journalister.
JOURNALIST
Vi sa: "Så mange har lest hans arbeid.
Om de kan drepe ham, hva vil de gjøre mot oss?"
La meg fullføre her
og overlate ordet til Manuel Buendía,
vinner av den nasjonale journalistprisen i 1977 og 1978
for "Sagt er sagt".
Sist torsdag…
…i spalten min, som publiseres i
over 30 aviser…
Vi vet alle at CIA er et spionasje- og nedbrytingsbyrå.
Det er et instrument for nordamerikansk imperialisme
som følger oss i harde tider
og gjør dem enda verre.
Så les spalten min i morgen, om dere vil.
Dette var "Sagt er sagt".
Man hørte ofte leserne hans spørre: "Har du lest Buendías spalte ennå?"
Han gjentok seg ikke, og han fant ikke på ting.
Han løy ikke.
Dette ga informasjonen hans tyngde.
IDIOT
Han så gretten ut.
Du kan til og med si at han så ut som en livvakt.
Man kunne tro at han jobbet for Den føderale sikkerhetstjenesten.
Han bar alltid pistol, enten i beltet,
eller som han en gang viste meg,
noe som så ut som en tykk bok
med en pistol under permen.
Han smilte sjelden. Han var aldri prangende.
Han var alltid våken for omgivelsene
og hvem som var der, selv om det ikke virket sånn.
Første gangen jeg så ham,
sa jeg: "Hvem er den gretne mannen?"
Jeg husker at han gikk mye etter politikere.
Han skrev ofte om korrupsjon.
Han visste mye fordi han kjente politiet fra innsiden.
Han var munter, trass i det alvorlige ansiktet
og de mørke brillene og barten.
Han så ikke vennlig ut, men han var veldig munter og hyggelig.
En god samtalepartner.
Vi hygget oss med å snakke om tøysete ting.
Han grillet meg om visse saker.
Han var tross alt journalist. Og jeg lot ham gjøre det.
-Er du ikke fornøyd? -Jeg har sagt at jeg er det.
Jeg er veldig fornøyd med måten du har drevet avisen på de siste årene.
Jeg må innrømme at du har økt salget med 80 %,
du har gjort sosietetssidene mer framtredende,
og du har gjort tegneseriestripene morsomme for barn.
Men det er ikke nok.
-Du må innrømme at avisen ikke er som før. -Hva mener du?
Journalistene våre får nyhetene fra offisielle kilder.
Vi har oppslag som publiseres i andre aviser også.
Det kan ikke fortsette.
Det var et annet Mexico, en annen kontekst.
Det var et lukket system.
Du måtte lære å filtrere informasjon,
så den ikke ble selvsensurert.
På den tiden hadde vi egentlig ikke sensur,
men det var mye selvsensur.
Vi hadde ikke sensur som i andre land,
der myndighetene leste ting før de ble publisert.
Men det var en sterk kobling mellom pressen og makten.
Og mye penger var involvert.
Det var en blanding av sensur
og en strategisk allianse mellom avisene og myndighetene.
Det var en tid da pressen og myndighetene hadde nære forbindelser.
Blant de politiske redskapene som myndighetene har brukt i historien
for å påvirke pressen i Mexico, var kontrollen over tilgang på papir.
Tidligere kontrollerte vi pressen gjennom PIPSA.
PIPSA produserte avispapir.
De hadde monopol på produksjon av avispapir.
Og myndighetene brukte det som en metode for å manipulere
redaktører og journalister i trykte medier.
De solgte det til aviser og blader
til en subsidiert pris i form av regninger de ikke inndrev.
Så pressen akkumulerte utestående regninger.
Hvis de gikk over streken,
var det godt mulig at myndighetene ville inndrive gjelden,
noe som var en måte å kontrollere dem på.
Journalistikk var fullstendig i myndighetenes hender.
Spaltistene ble kontrollert av presidenten gjennom penger,
gaver, hus, biler og gratis drosje.
Allierte forfattere og redaktører ville motta noe som kalles "chayote".
Som var konvolutter fulle av kontanter.
Ifølge journalistkollegaene mine, er chayote en frukt.
PORTILLO SNAKKER ALLTID KLART OG OPPRIKTIG
Den er veldig søt i midten,
men om du rører den, stikker den deg.
De største avisene i Mexico, økonomisk sett…
REDAKTØR I VACIONES
…støttet alltid PRI-kandidater mest.
Excélsior var den viktigste avisen fra et politisk synspunkt.
Men La Prensa var en av de populære tabloidavisene som også solgte godt.
Før Buendía ble journalist, gikk han på presteskole.
Da han omsider forlot presteskolen, fordi han ikke ville bli prest,
begynte han å jobbe for PANs avis.
La Nación.
Han var en katolsk mann,
ganske konservativ,
men han var den typen som utvikler seg.
Hans tenkemåte
ble mer progressiv.
Mens han jobbet for PAN, kom han i forbindelse med La Prensa.
REDAKTØR
Hans første artikkel var litt pinlig, men jeg skal fortelle om den.
Storyen som startet Manuels redaktørkarriere,
JØDISK BLOD VAR ALT SPILT
var om noen hakekors som ble spraymalt på synagoger. Det var hovedstoryen.
HAKEKORS I MEXICO!
HITLER VÅKNER
AVISEN SOM MELDER DER ANDRE TIER
Det var en avis som fokuserte mest på kriminalitet.
Manuel ga avisen en vri, en radikal forvandling.
Han kvittet seg med sensasjonene
og gjorde den til en fundamentalt informativ avis
med politisk tilsnitt.
Han sa: "Når storyene dine
blir lest av publikum,
bør de lese dem med glede
uten å ville kaste opp."
Mange av oss liker krimhistorier.
Det er en tålmodighetens kunst. En jaktens kunst.
Det er ulike teknikker en jeger kan bruke.
En av dem er å søke opp byttet.
En annen er å posisjonere seg der byttet vil passere.
Ubevegelig, stille som en statue.
Dyret nærmer seg.
Stående eller sittende har du fingeren på avtrekkeren.
Du har bare et øyeblikk til å sikte og skyte.
Jeg tror det er en liten politibetjent i oss alle.
Vi hadde et pressekort.
De hadde et politiskilt.
De ga noen av oss krimreportere et politiskilt.
Hva var det til?
Skjedde det et drap, kunne jeg dra dit og si at jeg var agent.
Som journalist ville de ikke slippe meg inn.
Men som agent kunne jeg gå inn og begynne å samle informasjon.
Derfor trengte vi det.
Men det betyr ikke at vi var politi.
DEN FØDERALE SIKKERHETSTJENESTEN DOKUMENTAR
Mexico by vokser raskt,
som om den prøver å hente seg inn etter de siste 80 årene med stagnasjon.
Det kommer opp store bygninger som vil gjøre den moderne.
En av dem er Den føderale sikkerhetstjenesten.
På 1940-tallet,
som resultat av den kalde krigen,
ble Den nasjonale sikkerhetstjeneste, DFS,
og Direktoratet for politisk og sosial etterforskning opprettet.
Det trengs smidighet til denne testen.
Én i gruppen hopper over åtte av sine klassekamerater
og avslutter med en saltomortale,
som viser hans smidighet.
Miguel Alemán opprettet Den føderale sikkerhetstjenesten,
etter modell av FBI,
fordi Alemán var interessert i interne fiender.
Det var heroisk.
AGENT I DFS
Det var den beste politistyrken for etterforskning.
I så stor grad at den ble ansett som en av verdens beste politistyrker.
Politiinspektøren tok meg til side og sa: "Jeg skal gi deg en gruppe menn.
Jeg vil at du skal lære dem å kjøre motorsykkel,
for jeg vil ha en gruppe førere som kan ta med seg etterforskere
og dra hvor som helst."
Jeg sa: "Det blir vanskelig."
Det var en krevende ordre. Jeg sa: "Kan vi ikke prøve noe annet?
Jeg kan snakke med kompiser jeg kjører med.
De er allerede motorsykkelførere.
Vi kan ansette dem, og de kan hjelpe oss."
Og sånn ble den berømte gruppen dannet.
De sa: "Her kommer vepsene!" Det var sånn vi hørtes ut.
Massevis av sykler uten lydpotter.
Tenk det. Ekte racingførere.
Lærte dere noe?
Tren, og en dag kan dere gjøre det som disse karene.
En interessant anekdote. I USA ble FBI-agenter kalt G-men.
Agenter i Den føderale sikkerhetstjenesten kalte seg "Giménez"
for å prøve å etterligne idolene sine i USA.
De var gode til å samle informasjon. Men de var ikke analytikere.
Den føderale sikkerhetstjenesten gjorde alt
det en etterretningstjeneste måtte for å vite alt om alle.
Det inkluderer… journalister.
Vi trengte informasjon. Vi visste hvem som var hvem.
Så hva skjedde?
Vi visste alt om journalistene.
Jeg har alltid tenkt at det er et ubrytelig bånd
mellom samfunnet og pressen.
Samspillet mellom pressen og de makthavende,
pressen og revolusjonen, og pressen og opposisjonen, har alltid vært sterk.
Pressen måtte også utvikle seg.
Det var Luis Echeverrías tilnærmingsmåte etter at han stilte som presidentkandidat.
Han presenterte seg selv på en måte som ikke var autentisk.
Jeg tror han var den fødte undertrykker. En veldig ond person.
Lett påvirket av de unge!
Vi vil stå imot dem, uansett hvor de kommer fra.
Enten det er byråkratiet
eller selskapene,
eller de avskyelige byråene
som styres fra utlandet.
Alfonso Martínez Domínguez
ble utnevnt til å sitte i bystyret av Echeverría.
Han utnevnte ham til borgermester i Mexico by.
Så Alfonso var ute etter noen med journalistakkreditiver
til å bli pressetalsmann.
Han tenkte på å få Buendía til å jobbe med kommunikasjon i bystyret.
PRESSEKONTOR OG PR-BYRÅ
Det var Kristi legemsfest og Manuel Buendías navnedag.
Journalistene som dekket byen, bestemte seg for å arrangere middag for ham.
Plutselig sa Buendía "Jeg må gå.
Det er noe om foregår, og jeg tror det er viktig."
Frihet! Mexico!
Echeverría var fast bestemt på å hindre studentene
i å protestere i gatene igjen. De hadde ikke tatt til gatene siden 1968.
KREFTER SOM ER IMOT MEXICOS FRAMGANG
De færreste husker at Buendía…
FREMMED INNFLYTELSE NARRER VÅRE UNGE
…sto på feil side under Kristi legemsfest-massakren,
men han støttet ikke den offisielle versjonen heller.
HVEM ER HALCONES?
FORMELL KLAGE AV FOTOGRAFER OG JOURNALISTER
Halcones ble skapt, og trente
med offiserene sine, i Japan.
Jeg vet ikke hvem som fikk ideen
om å bruke dem mot de unge demonstrantene.
DETTE ER HENDELSENE:
HENDELSESSTEDET STRIDSVOGNER MOT OPPRØR
DEMONSTRANTER
OPPRØRSPOLITI
GRUPPER AV MOTSTANDERE
VI VIL IKKE TILLATE OPPRØRSK ATFERD
INGEN I UNIFORM DELTOK I SAMMENSTØTET
BORGERMESTEREN NARRER INGEN DET VAR EN MASSAKRE
Buendía måtte håndtere informasjonen om dette.
Av respekt for sjefen sin, og på grunn av den offisielle rollen han hadde.
Men det var åpenbart en felle i Echeverrias typiske stil,
der han sa én ting og gjorde noe annet.
DE ANSVARLIGE VIL BLI STRAFFET
VI VIL GÅ VIDERE! - LE
Manuel Buendía sa til meg: "Hør her.
Fra det jeg kan se, er dette over.
Men presidenten
ber sjefen min, Alfonso, holde en stor demonstrasjon på Zócalo-torget
for å støtte ham og glatte over ting etter det som skjedde med Halcones."
Det var en folkemengde.
Han fylte Zócalo.
Echeverría hoverte i nasjonalpalasset.
Da arrangementet var over,
sa han: "Alfonso,
jeg er takknemlig for demonstrasjonen du organiserte,
og jeg vil be om en tjeneste.
Fortell din kone og dine barn
at du framover vil vie deg til dem.
NY BORGERMESTER
For du har gitt meg den hjelpen jeg trenger."
Sånn ga han ham sparken.
DET BLIR INGEN HINDRINGER I MEXICOS FRAMGANG
Hør her. Journalistikk er definitivt en form for makt.
Det er ekte. Man utøver makt gjennom pressen.
Vi har innflytelse over samfunnet.
Vi har autoritet.
Som mange andre før meg, spør jeg meg selv:
"Hvem i helvete ga oss den makten?
Tok vi den med makt?
Arvet vi den?"
Forandringen i Manuel Buendía etter å ha vært embetsmann en stund,
da embetsmenn…
Tiden ble fullstendig visket ut. Du nevnte det ikke.
Og det spilte ingen rolle fordi Manuel allerede hadde påtatt seg rollen
som en av de mest kritiske journalistene av det meksikanske politiske systemet.
PRIVATE NETTVERK
"Forurensning og tyranni."
Excélsior. 11. oktober 1979, av Manuel Buendía.
Acapulco-bukta er like forurenset av menneskelig avfall…
som Guerrero -regjeringen er med tyranni.
En kjemisk analyse av vannprøver
viser at åtte steder i Acapulco-bukta
har vann forurenset med bakterier som vanligvis finnes
i menneskelig avføring.
En politisk analyse viste at politisjefen
har bånd med beryktede kriminelle.
Som et resultat av de to rapportene,
møtte denne spaltisten et fryktelig skred av fornærmelser,
provokasjoner og trusler.
ÅRET 1981
EN TUR TIL MEXICO
FØRSTE SENDING HERR GUVERNØR
Han fortalte om den vanskelige tiden
da Rubén Figueroa truet ham på livet.
Manuel sa at når han kom hjem,
satte han på fjernlysene
og lyste sakte opp området
for å se om noen gjemte seg der.
Han sa at han lærte å åpne døren med venstre hånd,
mens han holdt høyre over pistolen.
Rubén Figueroa Figueroa var en skikkelse i lyssky meksikansk politikk.
Han var en av de som historien vil huske
på grunn av de underlige historiene om ham
heller enn hans politiske karriere.
Når de stiller spørsmål jeg ikke liker,
vel, da… skyter jeg dem i øyet uten å røre en øyevipp.
GUVERNØR AV GUERRERO
Jeg husker tydelig vanen hans
med å holde møter, gi ordrer og alt
fra et svømmebasseng, iført badebukser.
Ja, herr president?
En skole kollapset?
Tre døde?
Barna… Vi beklager så mye.
Hva var årsaken?
Den var veldig gammel? Hvilken by er det?
Tenancingo i Tlalchapa kommune.
Skriv det ned.
Og han pleide også å si: "Jeg vil bli begravet…"
Med en bh over øynene
og truser over hjertet.
Den feite, stygge mannen?
Ja, han truet ham. Den guvernøren var farlig.
Han var redd for ham.
Den er klar til bruk.
Han var blodtørstig.
Han drepte flere journalister
og flere folk i Guerrero enn noen vet om.
Manuel Buendía skrev om det hele tiden.
De sier de spiser de som er myke.
Jeg vil heller være kjent for å være tøff enn myk.
Jeg spiste frokost med ham en gang.
Han skrøt for meg:
"Vi har knapt gerilja lenger. Vi har gjort dem til fiskere.
Og det går bra."
Jeg spurte: "Hva mener du?"
"Vi tar dem, og med hjelp fra våre venner i hæren,
slipper vi dem ut i havet fra et fly eller et helikopter.
Noen kan ikke svømme." Det var det som skjedde.
La oss huske det han sa:
"I Guerrero er det ingen politiske fanger eller savnede personer. De er døde."
Naturligvis ble Figueroa veldig fornærmet
over det Manuel avslørte om hans korrupte styre.
Og siden han allerede hadde drept folk i delstaten Guerrero,
var trusselen mot Manuel Buendía av en morderisk guvernør alvorlig.
Trusselen fra señor Rubén, bekymrer meg ikke,
den gir meg nå en rustning
mot å bli påkjørt, mot slagsmål og til og med dårlig sjømat.
Manuel hadde en mørk humor.
Man merket at han formulerte spørsmål
så de ble så giftige som mulig mot den han henvendte seg til.
Hva vil det bli av de unge mennene?
Hva er de nå?
Vel, de er psykopater som i framtiden
vil bli lagt til i samlingene i Mexicos kriminalmuseum.
Jeg dro til kontoret hans noen ganger.
Han kalte det MIA, Den meksikanske etterretningstjeneste,
for å gjøre narr av CIA.
Jeg spurte ham:
"Manuel, hvor får du informasjon fra?
Er det kompisene dine ved Den føderale sikkerhetstjenesten?
Er det fra presidentens kontor?"
Han sa: "Hør her, Jorge,
alt er i pressen.
Men folk vet ikke hvordan de skal lese. Du må lese avisene.
Du må lese sportsnyhetene,
sosietetsnyhetene…
CIA VET OM DEG
…og særlig kriminalnyhetene."
Han hadde utklipp som han la i små poser.
Arkivet begynte å vokse.
Det gikk fra 20 mapper
til nesten 4000 mapper.
Jeg sa: "Det er sant!
Denne mannen oppdager ting
som vi ser hver dag uten å forstå det."
Det er en ekte journalists blikk.
Det er en vanlig oppfatning at verdens eldste yrke er prostitusjon.
Men jeg vil påstå at spionasje er like gammelt.
Det er mulig at den eldste historiske referansen til spionasje,
til spioner og deres rolle i samfunnet, går tilbake til 4000 år før Kristus.
Den er i kapittel to, vers 3 i Josvas bok.
Josva, Nuns sønn, sendte i hemmelighet to spioner fra Sittim
og sa: "Gå av sted og se dere om i landet og særlig i Jeriko."
De dro til huset til en skjøge som het Rahab og lå der om natten.
Her ser vi hvordan to av verdens eldste yrker
kom sammen under ett oppdrag.
Seks tusen år senere er ting mer eller mindre som da.
Ned på bakken!
Konseptet med den europeiske kalde krigen
nådde nye høyder, eller hadde en ny bølge
i Mellom-Amerika.
USA og den nordamerikanske pressen
tenkte eller fabrikkerte ideen
om at Nicaragua kjempet den siste flanke mot kommunisme
og sovjetisk og cubansk innflytelse på kontinentet.
Mine medamerikanere…
USAs PRESIDENT
Jeg vil fortelle om noen grunnleggende avgjørelser dere må ta.
Det er min konstitusjonelle plikt å legge fram disse sakene for dere.
Vi starter ikke kriger. Vi vil aldri være angriperne.
"Medhjelpere." El Sol de México.
6. februar 1978, av Manuel Buendía.
Det er aviser i USA, og ikke de sovjetiske
som i det siste har kommet med bevis
for at Reagan-regjeringen
er direkte involvert i en rekke angrep mot Nicaragua,
som kan være forløpet til en invasjon.
Sandinistas styre er et kommunistisk terrorvelde.
De vil skyte seg til makt og etablere totalitært styre.
Tusener som kjempet med Sandinistas, har nå tatt til våpen mot dem,
og kaller seg nå Contras.
De er frihetskjempere.
Vi amerikanere burde være stolte over det vi prøver å gjøre i Mellom-Amerika.
Dette er ikke bare i vår strategiske interesse, det er moralsk riktig
at vi ikke ønsker fiendtlige kommunistiske kolonier
i Sør-Amerika, Mellom-Amerika eller Nord-Amerika.
Takk, Gud velsigne dere og god natt.
Helt i starten av krigen, under den væpnede konflikten i El Salvador,
var Nacho Rodríguez Terrazas
den første utenlandske journalisten som ble drept der.
VI FORTSETTER ARBEIDET DITT
Jeg ringte Manuel Buendía den kvelden, helt i sjokk.
Buendía ga meg råd om hva jeg skulle gjøre.
Vi organiserte en imponerende demonstrasjon.
Vi ba alle innen media være der
når liket av Nacho Rodríguez Terrazas ankom.
Det var da realitetene gikk opp for meg.
Og for andre også.
Alle meksikanske journalister er rystet
over drapet på vår kollega Ignacio Rodríguez Terrazas.
Han døde som han sikkert ville ha valgt.
I jobben.
Han døde i armene til to andre journalister,
som var fylt av sjokk og raseri.
Så lenge det er ærlige journalister i Mexico, vil vi hedre navnet hans.
La oss love det vi må love,
la oss risikere det vi må risikere,
for å være verdige kolleger av den 28 år unge mannen
som var et eksempel for oss.
Når det skjedde noe viktig,
ville andre spaltister neste dag
skrive om det og gi sin analyse.
Så leste du Private Nettverk, og det var annerledes.
Det gikk dager, og Manuel skrev om andre ting.
Helt til det plutselig var der.
"Bomber fra høyre."
El Universal. 2. februar 1978.
Teknikken som ble brukt for å plante en bombe
i den cubanske ambassadørens bil, er 100 prosent nordamerikansk.
Ingenting er improvisert eller overlatt til tilfeldighetene.
Dette er ikke et spill.
Bomber er et budskap.
Budskap sier ikke alltid det samme, og de er ikke sendt av én person.
Guadalajara har en av de eldste og mest voldelige fascistorganisasjonene
med flest medlemmer.
Tecos, disse folkene fra ytterste høyre,
noen av dem er av tysk herkomst.
De kommer fra en nesten pro-nazistisk bakgrunn.
FASCISTER?
Vår fascisme har ikke et ansikt. Det er en naturlov.
Som en solnedgang eller en støvstorm.
Manuel hadde publisert noen rasende artikler
mot Guadalajara universitet.
Fordi de var en høyrevridd organisasjon.
De var farlige, morderiske…
De har hovedkontor ved Guadalajara universitet.
De kontrollerer flertallet av studenter og professorer,
og symbolet er en ugle
fordi den følger med og lurer i mørket.
I 67 eller 66, jeg husker ikke nøyaktig, begynte overvåkningen av Manuel Buendía.
RETTSPOLITI
De beordret meg til å overvåke ham.
-Hvem beordret deg? -Tecos-lederne.
CUESTA-GALLARDO-ENE
Jeg var der da de ga ordre om å drepe ham når sjansen oppsto.
Han plaget dem.
DEN AMERIKANSKE AGENTEN SOM KASTET GRANATEN HANDLET IKKE ALENE
Han var en observatør som nøye gransket
publisert informasjon.
Kanskje han ville finne en artikkel i avisen
om en våpenforsendelse som ble avslørt på grensen.
Og noen dager senere fant han plutselig noe annet
som virket som en bit av samme puslespill.
Og det var sånn han skrev de fleste artiklene.
Manuel Buendía hadde flere faste gjester, og Gerhard Mertins var en av dem.
En av de viktigste internasjonale våpensmuglerne,
et tidligere nazi SS-medlem, har etablert seg i Mexico.
Og med egne ord utfører han sine mellomamerikanske operasjoner herfra
for å bekjempe kommunisme.
Han var en av leverandørene deres, og hadde nære forbindelser med det militære.
DE VIL BRINGE BUENDÍAS TYSKER
MERTINS, HOVEDMISTENKT
På 80-tallet var Mexico spionasjens verdenshovedstad.
Alle var her.
Sovet, Øst-Tyskland og Cuba.
La meg se…
I dag… I ettermiddag…
Ja.
Jeg skal møte en gruppe nicaraguanere for å snakke.
Så skal jeg spise middag.
Det betyr…
Bare hvis det er rundt halv seks.
Ja.
Så du er opptatt klokken…
-Fem. -Klokken fem?
Ja, og senere, halv ni.
Det var et arnested for spionasje som Mexico ikke deltok i.
Skamfullt nok deltok Mexico på en måte.
Det var ved å avlytte alle telefonene fra lister de fikk av CIA.
Vi gjorde skittent arbeid for CIA.
-Hva er adressen din? -Nápoles 48.
-Nápoles… -Førtiåtte.
-Ja.
-Hvilken etasje? -Andre.
-Andre etasje. -Mellom Londres og Liverpool.
De brukte opptakere som var av,
og med en gang noen tok telefonen,
slo maskinen seg på og tok opp.
Når de la på, stoppet den.
Så ville en god maskinskriver
transkribere samtalen.
Lawrence Sternfield, 52 år gammel,
er nåværende sjef for CIA i Mexico.
Hans undercover-identitet er som attaché
for en gruppe diplomater
som USAs myndigheter bekreftet offisielt at var her i 1977.
Ethvert hint som avslører en CIA-agents identitet,
plasserer dem i en sårbar posisjon hvor de enn er.
Ikke bare anser de seg selv for å være i fare,
men de anser også USAs nasjonale sikkerhet for å være i fare.
Så at en meksikansk journalist
kjenner identiteten til CIA-agenter i Mexico,
var ikke bare en journalistisk seier,
det viste også at Buendía hadde gode forbindelser.
Stewart Burton, 52 år gammel, mislykket religiøs predikant,
er nåværende leder for CIA i Mexico.
Kontoret hans er i Río de la Plata 48.
Og hvis du vil spørre ham om CIA,
kan du ringe ham på 633 59 80.
Dr. Phillip Aler, James Anderson,
Robert Bruce, Gilbert Carey, William Carson, Harry Chandler…
Alle land og myndigheter har sine egne spioner
og sin egen etterretningstjeneste for å samle informasjon.
Men informasjonstjenester er én ting, og spionasje er noe annet.
Undergravende handlinger er enda verre.
"Det skitne arbeidet", som amerikanerne sier.
"Det skitne arbeidet."
CIA drepte folk her.
Da artikkelen kom ut, og vi kom sammen for å prate,
var vi redde for at noe ville skje ham,
for vi visste hva CIA gjorde i Latin-Amerika og hele verden.
De plantet en bombe,
eller du er i en kollisjon, og det ser ut som en ulykke.
Manuel var modig med det han publiserte.
Jeg visste om Tecos,
jeg visste om señor Mertins våpensmugling,
jeg visste om flere fiender som var mulige mistenkte
i Buendías-saken.
De visste aldri… Etter min mening var det nesten den perfekte forbrytelse.
Når krysser journalister som dekker disse sakene grensen
og setter seg selv i fare? Det ligger i detaljene.
Den som publiserte detaljert informasjon…
…var Manuel Buendía.
Jeg tror at hevn og risikoer hører til jobben.
Som jeg har sagt mange ganger før,
"Den som er med på leken, må tåle steken."
30. MAI 1984
Spesialprogram om solformørkelsen
den 30. mai 1984 klokken ni.
Dette er en produksjon
av det nasjonale universitet og Mexico Radio.
Spesialutgave om solformørkelsen.
SOLFORMØRKELSE SNART SYNLIG
I morges kom solformørkelsen over Mexico.
Forskere over hele landet
samlet seg klokken 9.29 i 47 sekunder
da solformørkelsen var på det største.
Han ble drept i ettermiddag med fem skudd i ryggen.
Det ene gikk gjennom hjertet.
I dag melder Excélisor at Buendía alltid bar pistol
og pleide å si: "Hvis de dreper meg, må det bli bakfra,
for om de angriper forfra, tar jeg med meg noen av dem."
De ringte Zorrilla. "De har drept Buendía."
De kalte meg opp over radio.
"F7-L1, ta kontakt straks. Kom med vepsene til denne adressen.
Det har skjedd et drap."
Og jeg spurte: "Hvorfor skal vi til et drap?"
"Det er en ordre. Dra."
Agentene kom raskt. Zorrilla kom litt senere,
men de kom raskt og begynte å snakke med Juan Manuel Bautista.
-Hva heter du? -Juan Manuel Bautista.
-Jobbet du med Buendía? -Ja.
Jeg var inne.
Jeg hørte Juan Manuel Bautista gi dem samme beskrivelse.
"Han var høy, 180 cm. Mørk hud, tynn bart.
Han hadde piggsveis.
Muskuløs. En mann fra kysten."
Den føderale sikkerhetstjenesten tok mapper fra arkivet.
Jeg vet ikke hvor mange mapper de tok, men jeg så dem ta dem.
Luis Soto var veldig sint, og sa: "De tar mappene."
JOURNALIST DREPT
De føderale er de føderale.
Vi hadde ordrer og var mer aggressive. De føderale er mer respektert.
Vi samlet bevisene og snakket med vitnene.
Da drapet skjedde,
tenkte jeg straks på Den føderale sikkerhetstjenesten.
DRAPET PÅ BUENDÍAS VAR IKKE POLITISK
Drap i affekt er noe politiet støter på ofte.
Men ingen trodde at en kjæreste
ville dra ham i frakken
og skyte ham i ryggen.
Profesjonelle gjør sånt.
ANDRE SKUDD
TREDJE OG FJERDE SKUDD
Ingen av faktaene eller forbrytelsens typologi
stemte overens med et drap i affekt.
Vi gikk sammen som fagforening
for å holde en demonstrasjon neste dag,
og det var mange som deltok.
Fagforeningen gjorde seg hørt.
MANUELL BUENDÍAS FORENING
Vi holdt en kort demonstrasjon ved innenriksdepartementet,
og ba om å få snakke med señor Manuel Bartlett.
Hvorfor stenger du det?
-Dette er et offentlig kontor. -Hvorfor er det stengt?
Rettferdighet!
Innenriksministeren.
Manuel Bartlett…
Si at Journalistforbundet er her.
Innenriksministeren.
"Ministeren er ikke her. Han er opptatt." "Vi venter."
To sekunder senere, ved et mirakel,
dukket Manuel Bartlett opp og møtte oss.
Vi sa at vi var sinte
fordi det ikke var noen resultater.
Og han sa: "Jeg skal involvere meg."
Mexicos fremtid står på spill,
og meksikanere ønsker dette.
Ekte demokrati.
Ærlighet og tillit.
Manuel Bartlett Díaz er en imponerende politiker.
Manuel Bartlett Díaz har vært alt bortsett fra president.
Manuel Bartlett er den typen meksikansk politiker
fra det gamle PRI, der tankene om staten
var annerledes enn de vi har nå.
Og det er det som definerer ham.
INNENRIKSMINISTER
UTDANNINGSMINISTER
GUVERNØR I PUEBLA
SENATOR/ARBEIDERPARTIET
De la Madrid virket fryktelig bekymret
over å holde landet i gang,
og Manuel Bartlett virket fryktelig bekymret for å bli president.
Hvordan kunne Manuel Bartlett foreslå for presidenten
at Zorrilla skulle overta etterforskningen?
Hvis det ble overlatt til myndighetene, ville etterforskningen vært ubrukelig.
Rogelio Hernández spilte en viktig rolle, uten å ha møtt Manuel Buendía.
For han var en utrettelig forkjemper for rettferdighet.
INGEN FLERE ANGREP PÅ MEKSIKANSK JOURNALISTIKK
Først sjekket vi Buendías venner og fiender.
Én person skilte seg ut. Hans gode venn, Zorrilla.
Zorrilla var Manuel Buendías venn.
De skjøt til og med sammen i Militærleir 1.
Jeg har ikke noe vondt å si om Zorrilla
i tiden før Den føderale sikkerhetstjenesten.
Han var en ambisiøs mann, uten moral,
illojal, uærlig, ubehagelig og urovekkende,
men det er alt.
Men han ble gal i Den føderale sikkerhetstjenesten.
Han sa en gang, og jeg siterer:
"Jeg skal gjøre Manuel til president.
Og så, du vet…"
Sikkerhetstjenesten spilte en viktig rolle
ved å bryte loven og blande seg inn i en etterforskning.
Det var tegn
som tydet på at de var involvert.
De hadde ingen grunn til å ta mapper fra arkivet.
Zorrilla sa en gang privat:
"Barlett beordret oss til å ta mappene."
Selv på den tiden anklaget noen journalister Bartlett direkte.
Han følte seg anklaget, og det tente en gnist.
Det var da de begynte å etterforske Zorrilla, tror jeg.
Og alt det DFS gjorde, begynte å bli eksponert.
Sikkerhetstjenestens tjenestemenn var landets første narkobaroner.
Det var ikke noe skille mellom narkosmugling, organisert kriminalitet
og sikkerhetstjenesten.
En velkjent forbindelse er beskyttelsen som Guadalajara-kartellet fikk.
Lederen var Miguel Ángel Félix Gallardo,
og Ernesto Fonseca, også kjent som Don Neto,
og Rafael Caro Quintero var medlemmer.
Dette var forbindelsene Manuel Buendía fulgte.
Hva ble tatt fra Buendías arkiv?
Alt han hadde samlet om narkotikasmugling.
Her er en interessant anekdote.
José Antonio Zorrilla sa til departementet:
"Ikke tildel oss et budsjett."
For han hadde et nasjonalt korrupsjonsnett som brakte inn milliarder.
Manuel tok meg med til lunsj og sa:
"Den føderale sikkerhetstjenesten er involvert i narkosmugling."
"Manuel, som journalist kan du tro det, men det er en veldig alvorlig anklage."
"Du vet det ikke, men du vet det. Du gjør det."
Det var siste gangen jeg snakket med ham, tre eller fire dager før de drepte ham.
Var det galt av Buendía å stole på Zorrilla?
Etter min mening, ja.
Han kunne ikke være venn med noen han visste beskyttet kriminelle.
Om han visste det, da.
I månedsvis, eller kanskje et år,
har de holdt saksmappen skjult.
Ingenting er blitt gjort.
De mistet alt.
De mistet klærne hans. Hvorfor?
Hvordan er det mulig å miste alt i en etterforskning av denne størrelsen?
FRIHET
Vil min manns morder forbli ustraffet?
Jeg så hvordan ting utviklet seg, og jeg tenkte: "Det kommer til å skje noe stort."
Så dukket Zorrilla opp på kontoret mitt og sa:
"Jeg har kommet for å si adjø."
"Hvor skal du?"
"Sekretæren har utnevnt meg til representant hjemme,
og så blir jeg guvernør."
På det tidspunktet pågikk det minst fire etterforskninger av Buendía-saken.
Tre offisielle og en av journalistene.
Og alle pekte mot Zorrilla.
Selv om han benekter det, var det derfor Bartlett
fikk ham ut av Hidalgo
og ba ham forlate landet.
Og Antonio Zorrilla Pérez dro til Spania.
BUENDÍA-ETTERFORSKNINGEN HJELP!
Vi vil ikke avslutte etterforskninger.
MEXICOS PRESIDENT
Særlig i saken om drapet på den kjente journalisten Manuel Buendía,
som skjedde for fem år siden.
Vi vil øke innsatsen.
Denne uken vil riksadvokaten for Mexico by
og statsadvokaten som er utnevnt for denne saken,
offentliggjøre en oversikt over etterforskningen.
I går ble resultatene av etterforskningen
av drapet på Manuel Buendía offentliggjort.
Derfor skal vi snakke med Ignacio Morales Lechuga,
som er Mexico bys riksadvokat.
Da statsadvokatens kontor begynte sitt arbeid
under Miguel Ángel García Domínguez,
samlet de et sett av 298 hypoteser
basert på Manuel Buendías avisartikler,
og 24 som var basert på privatlivet og familieforhold.
Fra disse hypotesene ble ledetråder samlet
ved hjelp av metodikk, systemer og struktur
utviklet ved statsadvokatens kontor.
STATSADVOKAT
Er det forsvarlig, eller engang mulig,
å oppklare denne saken før det har gått seks år?
Jeg kan bare si… forhåpentligvis.
Hvorfor sier du dette nå?
Fordi jeg ikke hadde formelt mandat til det før.
Hva er dine uttalelser angående drapet?
Vi skal informere om etterforskningen. Still spørsmålene på kontoret.
Hvor har du vært du de siste fire årene?
Jeg har vært… mange steder.
Hvor da, señor?
TIRSDAG 13. JUNI 1989
Jeg fikk en telefon som bekreftet hvor han var.
Jeg hørte skyting i bakgrunnen.
Så jeg sa: "Slutt å skyte."
"Men han skyter på oss." "La ham, men ikke skyt."
Han var på soverommet.
Jeg gikk opp trappen, mot soverommet hans.
Jeg tok trappen, og jeg så at døren ble åpnet
og et pistolløp kom fram.
Jeg sa, "Zorrilla, jeg er riksadvokaten. Ikke skyt.
Jeg er ubevæpnet", ropte jeg.
Han åpnet døren, og jeg gikk inn. Han rettet pistolen mot meg.
Han truet med å drepe meg.
Det var da telefonen ringte.
Jeg ville svare, men han sa nei. Han svarte mens han holdt pistolen.
FANGET
Presidenten ringte meg og sa: "Dra til rådhuset."
STATSADVOKAT NARKOTIKAAVDELINGEN
"Det er et veldig stort problem."
Det var da jeg fikk vite at Ponce Rojas og Nacho Morales
ville pågripe Zorrilla, og at Zorrilla truet dem med våpen.
Omsider, etter tre timer,
tok han frakken og hatten sin,
og vi dro.
Vi la merke til at han hadde en pistol bak ryggen.
Jeg sa: "Jeg spanderer middag på deg." Det var det jeg sa. "La oss spise middag."
Vi står utenfor riksadvokatens kontor,
der Zorrilla Pérez blir avhørt i dag,
anklaget for å ha drept Manuel Buendía.
Jeg dro dit og ventet på riksadvokatens kontor.
Og Nacho Morales kom med Zorrilla.
Da jeg hilste på Zorrilla,
ga jeg ham en klem og tok pistolen han gjemte bak ryggen.
Jeg sa: "Tilgi meg, men jeg skal være her,
og jeg tolererer ikke sånne ting."
Jeg så ikke avhøret.
Nacho satte på en film om en journalist…
En gammel film om en journalist som het… En film.
Jeg vet ikke hva som skjer i Mexico.
Ingenting skjer i Mexico!
Jeg kan ikke fatte nyhetene ved årets slutt.
Nyhetene er som en kanin. De hopper fram der du minst venter det.
Du må fange dem i spranget.
Han bestilte til og med middag.
Det virket som en familiesammenkomst.
Ja sa til Nacho: "Jeg skal avhøre Zorrilla.
Det har jeg fått ordre om." Jeg avhørte ham i to, tre timer.
Han sa: "Du kan drepe meg.
Det var ikke meg. Jeg vet hvem det var, men jeg vil ikke si det.
Men, Javier, jeg tar skylden for det."
Og det gjorde han.
Så de pågrep Zorrilla
men de rørte ikke pengene, ranchene eller noe annet han eide.
ZORRILLA ET KRIMINELT IMPERIUM
I bytte mot hva?
For å si seg skyldig og så holde tett.
Zorrilla snakket aldri om saken.
ZORRILLA TATT
STADIG FLERE ANKLAGER
INGEN UTVEI FOR ZORRILLA SKYLDIG
Da begynte jeg å jobbe med film.
-Hvilke roller spilte du? -Skurken.
Si til svinene dine at det ikke fins nok penger i verden til å kjøpe meg.
Jeg fortsetter å skrive til jeg dør.
I dag har vi med oss den kjente kriminologen dr. Dela Balza.
Jeg laget alltid actionfilmer. Jeg var enten skurken eller politimannen.
Vi kom til et studio der det var en nyhetsreporter,
og vi skjøt alle, til og med de som styrte lyset.
Jeg drepte så mange i filmene.
Senere spilte jeg snikmorder.
En dyktig en, for jeg drepte mange.
Jeg var på et hotell med en jente
da moren min ringte og sa: "Hva har du gjort, Juan Rafael?"
Jeg ble redd.
"Jeg har ikke gjort noe. Hvordan det?"
"De kom til huset ditt og slo inn dørene.
De slo hunden din bevisstløs.
De stjal alt du hadde.
De har ordre om å hente deg inn død.
Og de vil si at du tilsto å ha drept Buendía før du døde.
Så vær forsiktig, gutten min."
Da ble jeg redd.
Jeg sa: "Finn en advokat og søk om beskyttelse."
Jeg var politimann. Jeg visste hva som foregikk.
Jeg stakk av, og jeg lekte med politiet.
De var dumme.
"Hvor er beskyttelsen?"
Da hun sa at hun hadde den, dro jeg tilbake.
Jeg hadde våpnene mine.
Jeg var godt bevæpnet, så om de skulle drepe meg, ville de også dø.
Jeg overga meg ubevæpnet.
Da så jeg at de hadde skarpskyttere
og en sverm av politi.
De dyttet meg mot bilen. "Hva skjer? Forsiktig."
Jeg var politimann. Jeg hadde god samvittighet.
Jeg meldte meg. De satte meg i politibilen.
Riksadvokatens kontor
vil stille Juan Rafael Moro Ávila for straffedomstol 34 i dag,
tiltalt for å være medskyldig i drap.
De truet familien min.
De pågrep familien min og brukte dem til å presse meg.
Derfor sa jeg ja til en pressekonferanse. Men jeg inkriminerte ikke meg selv.
Jeg inkriminerte ingen.
Den dagen de drepte journalisten,
var Juan Moro Ávila, da sjef for motorsykkelbrigaden,
på Den føderale sikkerhetstjenestens kontor,
og ble informert om at det den ettermiddagen
ville finne sted en operasjon som ble kalt "nyheter".
Spesialoperasjon nyheter? Alt sammen er løgn.
Jævelen leser hele uttalelsen min!
Til slutt sa jeg: "Jeg hjalp morderen." Men jeg visste ikke hvem det var.
"Vi sier at Chocorrol hoppet på sykkelen din."
"Du trodde han var DFS-agent, så du dro for å etterforske,
og etter en stund sier vi at han drepte ham,
og vi får deg ut av trøbbel."
De prøvde å gi Chocorrol skylden.
Alt var politikk. De hadde meg og familien min.
Jeg sa: "Om dette er eneste vei ut av det, greit."
De ba meg melde meg på adressen. Det gjorde jeg.
Sjefen ba meg finkjemme området. Jeg gikk av sykkelen for å få instruksjoner.
Jeg startet sykkelen for å finkjemme stedet,
da Chocorrol hoppet på bak.
Jeg gjenkjente ham fra kontoret.
Jeg tenkte at han også var en DFS-agent.
Vi kjørte, og han sa: "Ta til høyre, ta til venstre."
Jeg sa: "Vi er ute etter noen som passer til beskrivelsen."
Jeg skjønte ikke hva jeg gjorde.
Jeg var medskyldig i et drap.
Riksadvokatens kontor
avslørte detaljer om José Luis Ochoa Alonsos død,
også kjent som "Chocorrol".
Moro Ávila utpekte i går Chocorrol
som den som drepte Manuel Buendía.
Jeg skal samarbeide og fortelle alt. Jeg elsker journalister.
Jeg har alltid tatt meg av journalister. Jeg elsker dere alle.
JEG ELSKER DERE SÅ HØYT!
TENK DEG DE SOM IKKE ELSKER OSS!
Rundt halv åtte om kvelden
ankom José Antonio Zorrilla Pérez Mexico bys Nordfengsel.
Señor Zorrilla kom i en hvit bil,
som var med i en konvoi av 15 politibiler.
Han ropte at han var uskyldig.
En av dem klarte å stikke opptakeren
inn i politibilen han kom i og få dette opptaket.
Er du skyldig eller ikke, señor Zorrilla?
Uskyldig. Pressen må hjelpe meg.
Takk.
Som et resultat av etterforskningen
og hans atferd den siste tiden,
er José Antonio Zorrilla Pérez antatt å stå bak
drapet på Manuel Buendía Tellezgirón,
som hjernen bak handlingen.
ZORRILLA SLIPPER IKKE UNNA
Bevisene viser
at Juan Rafael Moro Ávila var den som skjøt Manuel Buendía.
MORO I FENGSEL, OG DE ANDRE?
ZORRILLA OG MORO DREPTE UTVILSOMT BUENDÍA
ZORRILLA GA ORDREN
MORO SKJØT
BUENDÍA-SAKEN OPPKLART
Vi følte at Manuel Buendía-etterforskningen
var typisk politiarbeid.
Med ville historier,
og så motorsykkelfyren
som var barnebarnet til president Ávila Camacho.
Alt er overdramatisert og er ikke sannheten.
Vi antok at de ville dekke over det virkelige motivet.
Men vi så ikke for oss at vi var midt i en historie
som ville oppsluke oss.
Det var fremveksten av kartellene.
En måned før drapet
ble det publisert en rapport
av biskopene fra Sør-Stillehavet,
som sa at de så
narkotikasmuglere som infiltrerte statlige institusjoner.
Manuel Buendía plukket opp storyen og publiserte to artikler om det.
NASJONAL SIKKERHET
"Nasjonal sikkerhet."
Excélsior. 14. mai 1984.
Av Manuel Buendía.
Narkotikasmugling har åpenbart tatt seg opp i Mexico
siden 1982.
Og dette kan ikke oppnås uten hjelp fra innsiden.
De sier at i denne skitne virksomheten
er det direkte eller indirekte medvirkning
fra myndighetspersoner i delstatene og føderalt.
Basert på det biskopene har rapportert, og også på andre kilder,
er dette et spørsmål om nasjonal sikkerhet.
HVEM DREPTE MANUEL BUENDÍA?
ET MEKSIKANSK MYSTERIUM AV MATTHEW ROTHSCHILD
"FOR Å DREPE MEG MÅ DE SKYTE MEG I RYGGEN."
HVEM DREPTE BUENDÍA?
Det var et stort oppslag som Unomásuno hadde i søndagsutgaven.
Han trodde det var enten folk som ville hindre
Manuel Buendía fra å avsløre forbindelser til narkosmuglerne, til kartellet.
HISTORIKER
Eller det var CIA, amerikanske myndigheter, som ville hindre…
…ting de var involvert i, og som handlet om narkosmugling og Contras.
GUADALAJARA 5. MARS 1985
Likene, funnet pakket i plast på en ranch 16 mil fra Guadalajara,
var svært nedbrutt.
Enrique Camarena etterforsket narkotikasmugling i Mexico
da han ble kidnappet nær det amerikanske konsulatet i Guadalajara.
Han ble torturert og drept av kidnapperne, som antas å være narkolangere
som er sinte for innblandingen.
De to mennene som USA tror beordret drapet på Camarena,
og ønsker stilt for retten, er narkobaronene Rafael Caro Quintero
og Ernesto Fonseca.
De er allerede i fengsel i Mexico.
Telefonen ringte plutselig.
De spurte om jeg var Jesús Esquivel.
Jeg sa: "Ja. Hvem er dette?"
Han sa: "Jeg er Héctor Berrellez."
Jeg var ansvarlig for etterforskningen av drapet på Kiki Camarena.
Det han sa, ville endre historien.
NARKOTIKAAVDELINGEN
Historien for å dekke over drapet på Kiki
og for å dekke over CIA medvirkning til drapet på Kiki…
AGENT I DEA
…var å si at Kiki ble drept av narkobaroner
på grunn av det største marihuanabeslaget i historien.
Over 10 000 tonn.
Det er fullstendig oppspinn.
Camarena deltok ikke i Buffalo-razziaene.
Noe Berrellez fortalte meg, var at da han overtok etterforskningen,
var det første han gjorde,
å ta alle Kikis eiendeler fra kontoret i Guadalajara.
Det første han så, var Kiki Camerenas almanakk.
I den sto Buendías telefonnummer.
Héctor Berrellez og DEA fortalte oss også om den forbindelsen.
Og de hadde visstnok møttes en gang.
Det visste vi da.
På den tiden fikk Manuel Buendía
besøk av Javier Vázquez, en journalist fra Veracruz.
Journalisten sa til Manuel Buendía at han hadde avdekket en gård
i Veracruz
som DFS beskyttet,
og at gården tilhørte Rafael Caro Quintero.
Zorrilla Pérez sa til Manuel Buendía:
"Ikke skriv om det. Vær så snill.
Det er… Ikke tenk tanken. Det er en hemmelighet."
De amerikanske etterforskerne håper
at de ansvarlige blir arrestert og stilt for retten i Mexico.
Mitt første mål var å finne vitner.
Og ironisk nok identifiserte de en amerikansk agent for meg.
CIA-MEDARBEIDER
Det var en mann som
så vidt jeg vet,
var en drikkekompis fra Guadalajara-gruppen.
I november 1983
bodde han i Ernesto Fonsecas hus.
Han er gift og har sitt eget hus, men han styrer
all elektronisk kommunikasjon, radiokommunikasjonen som kartellet hadde.
Hvem visste noe om Harrison? Han var en komplisert person.
Han var dypt involvert, og han styrte seg selv.
Han rapporterte selvsagt til noen.
Mye av rapporteringen gikk faktisk til meksikansk etterretning.
Han hadde overordnede i DFS.
Jeg tenkte: "Dette er rart.
En amerikaner som jobber for DFS?"
En tiger er et mektig dyr som ikke løper fra fare.
Den angriper rett på.
Den foretrekker å handle i stillhet, og den ser det andre ikke ser.
Det er sånn en DFS-agent skal være.
Jeg jobbet hardt for å få tak i mannen.
Omsider fikk jeg tak i ham på telefon og snakket med ham.
Han sa: "Du vet ikke hva du har med å gjøre.
Du er på veldig dypt vann. Du vet ikke hva du skal gjøre med dette.
Jeg gjemmer meg ikke for deg, men for mitt eget byrå. Jeg jobber for CIA."
Men da det ble åpenbart at de ville drepe ham
på en eller annen måte, sa han: "Faen heller."
Det var da han lot oss gjøre opptak og ta bilder og…
Dette er et intervju gjort av Russell Bartley
med Lawrence Victor Harrison i hans hjem i Riverside i California
torsdag den 18. juni 2009.
Du og jeg hadde en diskusjon om det.
Men… den som fikk skylden for det,
den som publiserte det, var Manuel Buendía.
Jeg vet ikke hvor han fikk listene fra. Han sa det var fra Zorrilla.
Så sa Zorrilla senere: "Jeg måtte ta meg av ham fordi han fant ut noe.
Jeg kan ikke si hva det er, men det er veldig viktig."
Det var ikke fullmaktene. Det visste alle om.
Det var ikke Mertins eller noe sånt. Det var noe annet.
Hvorfor drepte de Buendía?
Buendía? Fordi han visste om flystripene.
Det var det de var sinte for. Det var alt. Det var problemet deres.
Nå forstår du noe av det som skjer.
Du har ikke alt, men du nærmer deg.
Du har vært rundt og snakket med folk.
Men hvis du ikke finner ut av det,
burde du skjønne at vi styrer det.
Vi har styrt det lenge.
Når jeg forteller deg dette, er det fordi jeg så dem.
Og da han var her, sa han: "Hør her.
Vi har en hemmelig operasjon. Vi smugler våpen
inn i Mellom- og Sør-Amerika, mye til Contras, gjennom Mexico.
Og vi bringer inn kokain. Vi finansierer krigen i Nicaragua med kokain."
"Hvem er vi?" Han sa: "Oliver North og Félix Rodríguez."
RÅDGIVER FOR NASJONAL SIKKERHET
Félix Rodríguez er en mørk person.
Med noen utrolige historier i Latin-Amerika som virker som fiksjon.
Det startet med invasjonen i Grisebukta.
Og til slutt drapet på Che Guevara i Bolivia.
De sendte ham til Mexico
fordi Kongressen i USA undersøkte
rundt våpnene som Contras mottok.
Er det riktig å si, Mr. Rodríguez, at operasjonen
ble styrt av amerikanske myndigheter?
Det tenkte jeg ikke over. Jeg tenkte over
at oberst North ville hjelpe nicaraguanske frihetsforkjempere.
Når du mister landet ditt, føler du deg forlatt.
Hvis noen tilbyr hjelp under de forholdene,
ville det vært umoralsk av meg ikke å hjelpe ham på alle måter.
Du er tidligere CIA-agent, ikke sant?
-Ja, sir. -Greit.
Kiki Camarena ble drept
fordi han fant ut om Veracruz-ranchen.
De fryktet at han visste om treningsleirene
og visste om forståelsen mellom DFS, CIA og narkobaronene.
Når du legger sammen puslespillbrikkene, ser du det.
Vi drepte Buendía. Vi drepte Camarena. Vi, amerikanerne.
CIA mener til denne dag at de ikke gjorde noe galt.
Krigen mot kommunismen er prioritert over narkotikakrigen.
Jeg er fra DEA, og sier at det er galt. For meg ødelegger dere landet vårt.
Dere ødelegger ungdommene våre. Dere er narkolangere.
LEDER FOR CIA
Vi snakker kanskje ikke om sikkerhet. men om regimets mål i verden.
Politikk.
Det vi alltid har tenkt på,
er hvem?
Zorrilla hadde ingen personlige problemer med Manuel.
Problemet kom fra høyere opp, fra tjenestemenn øverst.
Da jeg forlot retten, traff jeg en mann med blå øyne som sa:
"Moro, du drepte ikke Buendía."
"Selvsagt ikke."
"Jeg vet hvem som gjorde det. Det var ikke deg."
Han sa han kjente en fyr,
Luis Sayas, som jobbet som leiemorder.
Sayas sa han hadde en .38 kaliber revolver.
Ifølge ham så de Buendía gå og sa:
"Det er Buendía."
Han krysset gaten og skjøt ham forfra
og løp derfra.
Da de dro, fikk de ordre om en annen jobb.
De skulle rane en gullsmed.
En gullsmed i Acapulco med mye gull.
Da de kom dit, angrep de dem. De drepte Luis Sayas. De skjøt ham.
De pepret ham med mange kuler og dumpet ham i en fellesgrav.
Og der er Buendías morder.
ETTER Å HA TILBRAKT 18 ÅR I FENGSEL,
BLE JUAN RAFAEL MORO ÁVILA LØSLATT I FEBRUAR 2009.
-Hallo, señor Zorrilla. -Hvordan går det?
Jeg er her for å møte deg igjen.
-Jeg håper vi ikke plager deg. -Nei, ikke i det hele tatt.
-Er du sikker? -Ja.
Det er godt å høre.
Jeg er uskyldig, og mine bekjente også.
Myndighetene må etterforske saken.
Jeg dro til åstedet fordi Luis Soto ringte meg.
Jeg kom raskt fordi det var fem minutter fra kontoret mitt.
Jeg dro med en gang for å se en venn som jeg var blitt fortalt at var skutt.
Jeg dro for å hjelpe ham og se om jeg kunne redde livet hans.
Hvis det er en forbrytelse, gjør jeg det gjerne igjen.
Jeg er overbevist om at myndighetene sto bak.
Zorrilla er ikke skyldig.
Måtte señor Morales Lechuga tilgi meg
og myndighetene og alle andre også,
men jeg avhørte ham.
Jeg avhørte ham.
Og med respekt å melde, jeg er dyktig til det.
ETTER 25 ÅR I FENGSEL
BLE JOSÉ ANTONIO ZORRILLA PÉRES PLASSERT I HUSARREST I 2013.
Da PRI styrte Mexico på 80-tallet,
var taushetsreglene veldig viktige, og det er de ennå.
Før han dør,
bør Zorrilla gi sin versjon av historien. Jeg håper han gjør det.
Historien tilhører ingen.
Så de av oss som har levd så lenge,
burde ikke holde våre "hemmeligheter" for oss selv,
særlig ikke når det handler om ting som vedgår hele nasjonen.
Historien om Mexico i det 20. århundre er historien om statens sammenbrudd
og framveksten av organisert kriminalitet.
Og i den historien må vi inkludere personer som Manuel Buendía.
Manuel Buendía, som andre store journalister på 1900-tallet,
fulgte den liberale tradisjonen, selv om den er mer utviklet i dette århundret,
og han gjorde journalistikk til et våpen.
Jeg tror han var den første journalisten som ble drept på denne måten.
På gaten.
Det var der det skjedde, da han forlot kontoret.
En forbrytelse mot hele Mexico. Det var ikke bare mot én mann.
Men ideene, friheten og sannheten vil alltid leve videre,
selv om de dreper modige menn som Manuel Buendía.
Han fortsatte å skrive,
men maktpersonene forble i rampelyset.
Og å ta sånne store sjanser, og ingenting skjer,
er skuffende og urettferdig.
Det får en til å spørre seg hva det var godt for.
"Guds våpenhvile."
Når engen tar fyr,
når flom truer,
eller noe skremmer dyrene,
søker dyr og utøy tilflukt sammen
uten å slåss.
Uten å rive hverandre i biter.
Bøndene kaller det "Guds våpenhvile".
La oss inngå våpenhvile.
Hvis vi ikke er i stand til å opptre rasjonelt,
la oss bli ledet av våre dyriske instinkter.
Hva betyr dette?
Hvor betydningsfulle er andre ting som skjer?
Jeg gjentar at vi har behovet og midlene
til å undersøke en politisk hendelse
som har mange lag, som har ulike nyanser og teksturer,
og som trolig har villedende belysning.
Forhåpentligvis blir det fortsatt tid
til å fortsette å snakke med dere, foran dere.
Takk for at dere hørte på i dag.
Tekst: Evy Hvidsten