Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DEN SOM KONTROLLERAR DET FÖRFLUTNA KONTROLLERAR FRAMTIDEN.
DEN SOM KONTROLLERAR NUTIDEN KONTROLLERAR DET FÖRFLUTNA.
GEORGE ORWELL, 1984
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
CIA I MEXIKO
NATIONELL SÄKERHET
PRIVAT NÄTVERK
Idag är dagen.
Idag är sista dagen som Privat Nätverk publiceras.
På ett sätt är det här ett farväl från mig,
krönikören Manuel Buendía, till mina läsare.
Vissa kommer säkert att visa sin glädje helt öppet,
medan andra kommer att beklaga det lite grann.
Men eftersom jag alltid är lite motvalls
vill jag påstå att ingendera grupp har rätt.
Men det viktiga idag
är att jag har en liten avskedsgåva till alla mina läsare på båda sidorna.
Slutet på en berättelse vars första kapitel publicerades här,
den 16 juli 1963.
När en journalist avslutar en fas i sitt yrkesliv
ger han alltid efter för frestelsen att se tillbaka och fråga sig själv:
"Vad var det viktigaste,
mest underhållande, eller mest betydelsefulla som jag publicerade?"
Privat Nätverk, av Manuel Buendía.
Vi måste vara försiktiga så vi inte blir mer naiva
och mer mottagliga för propaganda.
Kom ihåg det som nån sa för länge sen:
"Det första offret i krig är sanningen."
Jag vill påstå att… Ta med det här om du vill.
Ingen äger historien. Historien tillhör ingen.
Alla vi som skriver om de här ämnena måste komma nära dem vi granskar
för att förstå deras synpunkter och hur de tänker.
Hur upprätthåller man sin individualitet och håller avståndet?
Jag vet fortfarande inte.
En dag sa Manuel:
"Jag har skrivit om vapensmugglare,
om Tecos i Guadalajara,
och om tyranner som Rubén Figueroa.
Men tar jag mig an knarkkungarna löper jag inte bara en risk, då offrar jag livet."
Det kom en dag då jag insåg: "Det är nåt på gång här."
Han fick sina skor putsade framför Bellinghausen.
Jag sa: "Där är Manuel." Och jag överraskade honom bakifrån.
"Manuel!" Han for vettskrämd upp.
"Skräm mig inte så där!" Han var på helspänn.
Manuel kom och sa till oss:
"Ni kommer inte att tro att grejen jag jobbar på är sann.
Det kommer att bli stort."
Han såg blek ut och sa: "Virgilio, de kommer att döda mig."
Jag sa: "Manuel, vad är det du säger?"
"Titta på allt som händer. De kommer att döda mig."
Om jag skulle bli mördad,
och jag fick säga några berömda sista ord,
då skulle jag bara säga: "Det var väntat."
MEXICO CITY MÅNDAG 30 MAJ, 1984
I eftermiddag mördades journalisten Manuel Buendía i Mexico City.
Angriparna flydde. Polisen utreder ärendet.
Det fanns bara två vittnen,
Rogelio Barrera, en auktoriserad revisor som arbetar nära brottsplatsen.
Det andra vittnet är Buendías kollega, Juan Manuel Bautista.
-Jobbade du med Buendía? -Ja.
-Som vad? -Jag var hans assistent.
Jag jobbade i arkivet.
Klockan var ungefär 18:30.
Jag jobbade i centrum.
Juan Manuel ringde mig och han berättade vad som hade hänt.
Vi gick till parkeringshuset.
Han gick till sin bil och jag skulle göra några kopior.
Han frågade vart jag skulle.
Jag svarade, och det var det sista han sa. Det var då jag hörde skotten.
Jag vände mig om, och där låg han.
-Hur många skott avfyrades? -Han blev skjuten fyra gånger.
Vet du hur länge han levde efter att ha blivit skjuten?
-Eller dog han direkt? -Jag tror han dog direkt.
Jag såg två personer som flydde iväg.
De sprang till hörnet av Liverpool och tog till vänster.
Jag såg en ung man som försökte hjälpa honom.
Det var visst hans assistent.
Han försökte följa efter skyttarna.
Jag såg en av dem. Han försökte skjuta mig, men jag gick undan.
Han sprang på nån när han flydde. Jag jagade efter, men tappade bort honom.
Jag återvände för att se till Buendía och ringa.
Han var uppenbarligen upprörd, väldigt bekymrad.
Han ringde mig direkt.
Jag bad honom att ge mig numret till en viss person
så att jag kunde be honom komma till platsen. Han var Buendías vän.
Jag hade inte tillstånd att säga nåt tidigare.
Zorrilla ringde mig.
Och han sa på sitt speciella sätt: "Vet du om att Buendía har dödats?"
Exakt så sa han.
"Antonio, du sa det nyss. Hur skulle jag annars veta?" Jag visste redan.
Jag tog mig dit väldigt snabbt.
Bussen som hade stannat var kvar där, och allt folk också.
Jag kände Juan Manuel Bautista och Luis Soto.
Jag började ställa frågor.
Busschauffören sa att han hade sett två personer.
Och ytterligare en person, en lång smal man som var skytten.
Jag sprang från Varsovia Street till Insurgentes Avenue.
När jag såg honom ligga där på trottoaren i sin trenchcoat…
Kan du tänka dig!
Jag står i stor skuld till honom
vad gäller min utveckling och mitt arbete som reporter.
Jag var fem kvarter bort. Jag åt på en restaurang.
När vi fick höra om det struntade vi i maten och gick bort dit.
Det fanns redan reportrar på plats.
Vi skrev om det för att vi var en nyhetsbyrå.
MANUEL BUENDÍA SKJUTEN FYRA GÅNGER I RYGGEN
MORD
DÖDAD AV TVÅ OKÄNDA GANGSTERS
I morse… Jag tror det var idag. Jag vet inte vad klockan är.
Jag pratade med honom. Han var lugn och skämtade med mig som vanligt.
Jag väntade hem honom tidigt.
Istället fick jag åka och hämta honom.
Det är allt jag har att säga.
MIGUEL DE LA MADRID PRESIDENT I MEXIKO, 1982-1988
Han stod bredvid henne. Mycket nära henne.
Sanningen är att hans hälsning såg enormt hycklande ut.
Manuel var ju ett offer för makten.
Några av de närvarande hade kritiserats av Buendía.
Ibland var kritiken väldigt hård.
Jag sa till mig själv: "De är här för att se till så att han verkligen är död."
Jag fördömer starkt det som hände.
Våld leder ingenvart.
JOURNALIST MÖRDAD
JOURNALISTIKEN SÖRJER
Jag träffade honom för nästan 40 år sen på Bucareli Street.
Han var brottsreporter då. Sen skrev han om presidenten.
Vi reste över hela världen tillsammans.
Vid flera tillfällen delade vi samma skrivmaskin.
Det påverkade hela journalistikvärlden.
Det fanns mycket ilska, men också mycket rädsla bland journalisterna.
Vi sa: "Så många läste det han skrev.
Om de vågar döda honom, vad gör de då mot oss?"
Låt mig avsluta här och låta vår presentatör Manuel Buendía ta över.
Han vann nationella journalistpriset 1977 och 1978 med "Sagt är sagt".
I torsdags…
…i min spalt,
som publiceras i ett trettiotal tidningar…
Vi vet alla att CIA är en spionage- och omstörtningsorganisation.
CIA är ett verktyg för nordamerikansk imperialism
som följer oss under svåra tider och ser till att göra dem ännu värre. Så…
Läs min spalt imorgon, om ni vill.
Det här var "Sagt är sagt".
Man hörde alltid hans läsare fråga: "Har du läst Buendias spalt än?"
Han upprepade sig inte eller hittade på. Han ljög inte.
Det gav mer tyngd till informationen han tillhandahöll.
HAN HAR INTE EN ANING
Han såg alltid butter ut.
Man kan säga att han såg ut som en livvakt.
Hade du sett honom skulle du trott att han var i säkerhetstjänsten.
Han bar alltid pistol i bältet.
En gång visade han mig nåt som såg ut som en tjock bok.
Inuti fanns det en pistol.
Han log sällan. Han var aldrig prålig.
Han var alltid medveten om sin omgivning,
om vilka som var där, även om det inte verkade så.
Första gången jag träffade honom sa jag: "Vem är den där buttre mannen?"
Jag minns att han var ute efter politiker.
Han skrev ofta om korruption.
Han visste mycket för han visste precis hur polisen fungerade.
Han var en gladlynt man, trots sitt mörka uttryck,
med sina mörka glasögon och sin mustasch.
Han såg inte vänlig ut men var alltid glad och trevlig.
En bra konversatör.
Vi hade kul när vi pratade om fåniga saker.
Han frågade ut mig om vissa saker.
Han var ju trots allt journalist. Jag lät honom hålla på.
Är du inte nöjd?
Jo, det sa jag ju.
Jag är väldigt nöjd med hur du har skött tidningen de senaste åren.
Du har ökat vår upplaga med 80%, och skvallerspalten är mer framträdande.
Seriesidan är väldigt kul för barnen. Men det räcker inte.
Erkänn att den här tidningen inte är som den var förr.
Vad menar du?
Enkelt. Våra reportrar får nyheterna från officiella källor.
Vi får bulletiner som också publiceras i andra tidningar.
Det går inte för sig!
Det var ett annat Mexiko, en annan miljö. Ett slutet system.
Man fick lära sig att liksom filtrera igenom informationen
så att den inte självcensurerades.
På den tiden hade vi inte äkta censur, men det fanns mycket självcensur.
Vi hade inte censur som i andra länder,
där myndigheterna läste allt innan det publicerades.
Men det fanns en stark koppling mellan pressen och makten.
Och det handlade om mycket pengar.
Det var en blandning av censur
och en strategisk allians mellan tidningarna och regeringen.
Det var en tid då pressen och regeringen stod varandra nära.
Historiskt sett har regeringen använt sig av olika politiska verktyg
för att påverka pressen i Mexiko. Ett verktyg var kontrollen över papper.
Förr kontrollerade vi pressen med PIPSA.
PIPSA producerade tidningspapper.
De hade monopol på tidningspappersproduktionen.
Och regeringen använde det som ett sätt att kunna manipulera
redaktörer och journalister i tryckta medier.
De sålde det till tidningar och tidskrifter.
Det var subventionerat genom fakturor de inte krävde betalt för.
Så pressen samlade på sig fakturor.
Om de inte höll sig i skinnet
fanns möjligheten att regeringen skulle kräva in skulden.
Det var ett sätt att kontrollera dem.
Journalistiken var helt i regeringens händer.
Krönikörerna kontrollerades av presidenten genom pengar,
gåvor, hus, bilar, taxitillstånd.
Allierade författare och redaktörer fick nåt som kallades för "chayote".
Det var kuvert fyllda med kontanter.
Enligt mina journalistkollegor är chayote en frukt.
Den är väldigt söt i mitten,
men om du rör vid den sticks den.
De största tidningarna i Mexiko, ekonomiskt sett,
stöttade alltid PRI-kandidater.
Excélsior var den viktigaste tidningen, politiskt sett.
Men La Prensa var en av de populära kvällstidningarna som alltid sålde bra.
Före sin journalistbana gick Buendía på ett konservativt prästseminarium.
Han lämnade det till slut för att han inte ville bli präst.
Då började han jobba på PAN:s tidning, La Nación.
Han var en katolsk man,
ganska konservativ, men den sortens person som utvecklas.
Hans sätt att tänka
blev mer progressivt.
På nåt sätt, när han jobbade för PAN, fick han kontakt med La Prensa.
Hans första artikel var lite pinsam, men jag ska berätta om den.
Historien som startade Manuels karriär som redaktör handlade om några hakkors
som hade sprutmålats på några synagogor.
Det var hans huvudstory.
HITLER VAKNAR IGEN!
Det var en tidning som mest fokuserade på brottslighet.
Manuel skruvade till tidningen och gav den en radikal förvandling.
Han gjorde sig av med sensationsskriverierna.
Tidningen blev i huvudsak informativ, men med politisk skärpa.
Han sa: "När ens artiklar
läses av folk bör de kunna läsa dem med nöje,
utan att vilja spy."
Många av oss gillar deckarberättelser.
Det handlar om konsten att ha tålamod. Konsten att jaga.
En jägare kan använda olika metoder.
En av dem är att söka upp bytet.
En annan är att vistas där bytet kommer att passera.
Orörlig, som en staty.
Djuret dyker upp nära dig.
Oavsett om du står eller sitter har du fingret på avtryckaren.
Du har bara ett ögonblick på dig att ta sikte och skjuta.
Alla har nog en liten polis inom sig.
Vi hade presspass.
De hade polisbrickor.
Vissa av oss brottsreportrar fick polisbrickor.
Varför fick vi det?
Vid ett mord kunde jag dyka upp och säga att jag var polis.
Som reporter skulle de inte släppa in mig.
Men som polis kunde jag gå in och börja samla in information.
Därför behövde vi dem.
Men det betyder inte att vi var poliser.
Mexico City växer snabbt,
som om staden försöker återhämta sig från de senaste 80 åren av stagnation.
Stora byggnader uppförs vilket resulterar i en modern stad.
I en av de byggnaderna ligger säkerhetstjänsten.
På 40-talet,
som ett resultat av det kalla kriget,
skapades säkerhetstjänsten i Mexiko,
och även direktoratet för politiska och sociala utredningar.
Man behöver vara vig för att klara det här.
En gruppmedlem hoppar över åtta av sina klasskamrater.
Han gör även en saltomortal för att visa oss hur vig han är.
Miguel Alemán skapade säkerhetstjänsten och använde FBI som modell.
Alemán var intresserad av inhemska fiender.
Det var heroiskt.
De var bäst att använda i federala utredningar.
De var så bra att de ansågs vara en av världens bästa polisstyrkor.
Befälhavaren tog mig åt sidan och sa: "Jag ger dig ett antal män.
Jag vill att du lär dem köra motorcykel,
för jag vill ha förare som kan ta med sig utbildade operatörer
så att vi tar oss fram överallt."
Jag sa: "Det blir svårt."
Det var ingen lätt grej. Jag sa: "Vi kan väl prova nåt annat?
Jag kan prata med kompisarna som jag kör med.
De kan ju redan köra motorcykel.
Vi anställer dem, så får de hjälpa oss."
Och det var så den berömda gruppen bildades.
De sa: "Här kommer getingarna!" Det var så vi lät.
Massor av hojar, utan ljuddämpare. Tänk bara! Riktiga racerförare.
Lärde ni er nåt?
Om ni tränar kommer ni en dag att kunna göra det som de här killarna gör.
Jag har en intressant anekdot. I Förenta staterna kallades FBI-agenter för G-män.
Agenterna från säkerhetstjänsten kallade sig för "Giménez".
De ville försöka efterlikna sina idoler i Förenta staterna.
De var bra på att samla in information. Men de var inte analytiker.
Säkerhetstjänsten gjorde allt
som en underrättelsetjänst måste göra för att veta allt om alla.
Det inkluderade journalister.
Vi var tvungna att skaffa information. Vi visste vem som var vem.
Och hur blev det, då? Vi visste allt om journalisterna.
Jag har alltid ansett att det finns ett obrytbart band mellan samhälle och press.
Samspelet har alltid varit starkt mellan press och makt,
press och revolution, och press och opposition.
Pressen blev också tvungen att utvecklas.
Luis Echeverría hade en huvudstrategi i sin presidentkandidatur.
Han presenterade sig själv på ett sätt som inte var autentiskt.
Jag tror han var en född förtryckare. En mycket ond person.
Lättinfluerade ungdomar!
Vi ska stå emot dem, vart de än kommer ifrån.
Vare sig det är byråkratin eller företagen,
eller de skändliga organisationerna som kontrolleras från utlandet.
Alfonso Martínez Domínguez placerades i kommunfullmäktige av Echeverría.
Han utsåg honom till borgmästare i Mexico City.
Alfonso letade efter nån med rätt journalistiska meriter
som kunde bli pressansvarig.
Han ville få Buendía att jobba för kommunfullmäktige med kommunikation.
Det var Corpus Christi-torsdagen och Manuel Buendías namnsdag.
Alla reportrar som jobbade i staden skulle fira honom med en middag.
Plötsligt sa Buendía: "Jag måste iväg.
Det är nåt på gång, och jag tror det är allvarligt."
Frihet! Mexiko!
Echeverría var fast besluten att hindra de studerande att protestera på gatorna igen.
De hade inte gjort nåt sånt sen 1968.
Få människor minns att Buendía
stod på fel sida i Corpus Christi-massakern,
men han stod inte heller bakom den officiella versionen.
VILKA ÄR HALCONES?
Halcones skapades och tränades
i Japan, ihop med sina höga befäl.
Jag vet inte vem som fick den goda idén
att använda dem mot ungdomsprotesten.
SÅ HÄR VAR HÄNDELSEFÖRLOPPET:
HÄR UTSPELADES ALLT KRAVALLSTRIDSVAGNAR
DEMONSTRANTER
KRAVALLPOLIS
MOTSTÅNDARGRUPPER
VI TILLÅTER INTE FÖRARGELSEVÄCKANDE BETEENDE
INGEN I UNIFORM DELTOG I SAMMANSTÖTNINGEN
Buendía var tvungen att hantera informationen om incidenten.
Det gjorde han av respekt för sin chef, men även på grund av sin officiella roll.
Men hela upplägget var typiskt för Echeverría.
Han sa en sak men gjorde en annan.
DE ANSVARIGA KOMMER ATT STRAFFAS
Manuel Buendía sa till mig: "Som jag ser det är det här över.
Men presidenten
har bett min chef, Alfonso, att ordna en stor demonstration på Zócalo
för att ge honom stöd och lugna ner allt efter det som hänt med Halcones."
Det kom en massa folk. Hela Zócalo var fullpackat.
Echeverría satt och frossade i det i nationalpalatset.
När allt var över sa han: "Alfonso,
jag är väldigt tacksam för demonstrationen du organiserade.
Nu ska jag be dig om en tjänst.
Var snäll och säg till din fru och dina barn
att från och med nu ska du ägna dig åt dem,
för du har redan gett mig all hjälp jag behöver."
Så gav han honom sparken.
DET BLIR INTE NÅGRA BAKSLAG I MEXIKOS UTVECKLING
Hör på… Journalistiken är definitivt en form av makt.
Den är verklig. Man utövar makt genom pressen.
Vi har inflytande över samhället.
Vi har makt.
Som många andra före mig frågar jag mig själv:
"Vem fan gav oss den makten?
Tog vi den med våld?
Ärvde vi den?"
Förändringen i Manuel Buendía efter att ha varit statstjänsteman ett tag,
när statstjänstemän…
Den tiden suddades helt ut. Man pratade inte om den.
Och det spelade ingen roll. Manuel hade redan tagit på sig rollen
som en av de mest kritiska journalisterna av det mexikanska politiska systemet.
"Kontaminering och tyranni."
Excélsior. Elfte oktober, 1979, av Manuel Buendía.
Acapulcobukten är lika förorenad av mänskligt avfall
som Guerreros styre är av tyranni.
En kemisk analys av vattenprover visar att åtta platser i Acapulcobukten
har vatten som är förorenat av bakterier som vanligtvis finns
i mänsklig avföring.
En politisk analys visade att statens polischef
har kopplingar till ökända brottslingar.
Resultatet av de två korta artiklarna
var att den här krönikören utsattes för en skrämmande lavin av förolämpningar,
provokationer och hot.
ÅRET 1981
EN RESA TILL MEXIKO
SÄNDNING NUMMER 1 HERR GUVERNÖR!
Han berättade om den svåra tiden han genomled
när Rubén Figueroa hotade hans liv.
Manuel sa att när han kom hem satte han på helljuset.
Han lyste långsamt upp hela området
för att se om nån gömde sig där.
Han sa att han hade lärt sig att öppna dörren med vänster hand,
medan han hade sin högra hand på pistolen.
Rubén Figueroa Figueroa var en person i den skumma mexikanska politiken.
Han var den sortens människa som kommer att gå till historien
på grund av alla bisarra historier om honom,
snarare än för sin politiska karriär.
När de ställer frågor som jag inte gillar,
då skjuter jag dem i ögat utan att ens röra vid en ögonfrans.
Jag minns tydligt hans vana
att hålla möten, utfärda order och annat,
från poolen i sina badbyxor.
Ja, herr president?
Kollapsade en skola?
Tre döda?
Barnen… Vi är så ledsna. Vad orsakade det?
Var den väldigt gammal? Vilken stad låg den i?
Tenancingo, i Tlalchapas kommun.
Var snäll och skriv upp det.
Han brukade också säga: "Jag vill bli begravd…"
Med en behå som täcker mina ögon,
och trosor över mitt hjärta.
Den feta, fula mannen?
Ja, han hotade honom. Den guvernören var farlig.
Han var rädd för honom.
Den är klar att användas.
Han var blodtörstig.
Han dödade flera journalister. Ingen vet hur många andra han dödade i Guerrero.
Manuel Buendía skrev om det hela tiden.
Det sägs att de som är svaga blir uppätna.
Jag är hellre känd för att vara hård än svag.
Jag åt frukost med honom en gång.
Han skröt inför mig:
"Vi har knappt nån gerilla längre. Vi har förvandlat dem till fiskare.
Och det går jättebra."
Jag sa: "Hur då, Rubén?"
"Vi tar dem, och med hjälp av våra vänner i armén
släpper vi dem i havet från ett flygplan eller helikopter.
Vissa kan inte simma." Så gick det till.
Kom ihåg hans berömda talesätt:
"I Guerrero finns inga politiska fångar eller saknade personer. De är alla döda."
Naturligtvis blev Figueroa väldigt stött
av det som Manuel avslöjade om hans korrupta styre.
Och eftersom han redan hade dödat folk i delstaten Guerrero
var hotet mot Manuel Buendía från en mordlysten guvernör allvarligt.
Hotet från herr Rubén oroar mig inte.
Det sveper dock in mig i en slags rustning
mot att bli påkörd eller hamna i barbråk, och även mot att serveras skämda skaldjur.
Manuel hade en humor som var mörk.
Man såg hur han formulerade en fråga
så att den var så giftig som möjligt mot personen den riktades mot.
Vad ska det då bli av de unga männen? Vad är de nu?
De är psykopater som i framtiden
kommer att finnas i samlingarna i Mexikos brottsmuseum.
Jag gick till hans kontor några gånger.
Han kallade det för MIA, den mexikanska underrättelsetjänsten,
för att driva med CIA.
Jag frågade honom:
"Manuel, varifrån får du din information?
Är det från dina kompisar på säkerhetstjänsten?
Kommer det från presidentens kansli?"
Han sa: "Jorge, hör på.
Allt står i tidningarna. Men folk kan inte läsa.
Man måste läsa tidningen.
Man måste läsa sportdelen,
skvallerspalten,
och särskilt delen som handlar om brott."
Han gjorde utklipp, och la dem i små påsar.
Arkivet började växa.
Det växte från 20 dokument
till nästan 4 000.
Jag sa: "Det stämmer!
Den här killen hittar saker som vi tittar på varje dag utan att inse det."
Så jobbar en riktig journalist.
Det är allmänt accepterat att världens äldsta yrke är prostitution.
Men jag skulle vilja påstå att spionage är lika gammalt.
Det är möjligt att den äldsta historiska referensen till spionage,
till spioner och deras roll i samhället,
kan hittas 4 000 år före Kristus.
Den finns i kapitel 2, vers 3, i Josuas bok.
Josua, Nuns son, skickade i hemlighet två spioner från Shittim
och sa: "Gå och lär er om Jeriko och dess områden."
De gick hem till en prostituerad som hette Rahab, och där bodde de.
Här ser vi hur två av världens äldsta yrken samsas i en intrig.
Sex tusen år senare ser allt ungefär likadant ut.
Ner på marken, är ni snälla!
Det europeiska kalla kriget, som begrepp,
nådde en ny höjdpunkt eller fick en andra våg
i Centralamerika.
USA och de nordamerikanska medierna
ansåg eller hittade på idén
att Nicaragua var den sista utposten mot kommunismen
och det sovjetiska och kubanska inflytandet på kontinenten.
Amerikanska medborgare…
RONALD REAGAN USA:S PRESIDENT, 1980-1988
…jag ska berätta om några grundläggande beslut som ni måste fatta.
Jag anser att det är mitt konstitutionella ansvar att presentera detta för er.
Vi startar inte krig. Vi ska aldrig vara den anfallande parten.
"Medhjälpande bovar." El Sol de Mexico.
Sjätte februari 1978, av Manuel Buendía.
Det är de amerikanska tidningarna, inte de sovjetiska,
som nyligen har gett bevis på att Reagan-administrationen
är direkt inblandad i en serie attacker mot Nicaragua.
Detta kan vara förspelet till en invasion.
Sandiniststyret är ett kommunistiskt terrorstyre.
De vill ta makten med vapen och etablera ett totalitärt styre.
Tusentals som slogs för sandinisterna har tagit upp vapen mot dem.
De kallas nu för Contras. De är frihetskämpar.
Vi amerikaner borde vara stolta över det vi försöker göra i Centralamerika.
Det är inte bara strategiskt viktigt.
Det är moraliskt rätt att vi inte vill ha några fientliga kommunistiska kolonier
i Amerika, vare sig i söder, i Centralamerika, eller i norr.
Tack, Gud välsigne er och god natt.
I början av kriget, under den väpnade konflikten i El Salvador
var Nacho Rodríguez Terrazas den första utländska journalisten som dödades där.
IGNACIO RODRÍGUEZ VI FORTSÄTTER DITT ARBETE
Jag ringde Manuel Buendía den kvällen, helt chockad.
Buendía gav mig råd om vad jag borde göra.
Vi organiserade en imponerande demonstration.
Vi pratade med media så att alla vi var där
när Nacho Rodríguez Terrazas kropp anlände.
Det var första gången jag insåg verkligheten. Så var det för andra med.
Alla mexikanska journalister är skakade
av mordet på vår kollega Ignacio Rodríguez Terrazas.
Han dog så som han säkert hade velat.
I aktion.
Han dog i princip i armarna på två andra journalister.
De överväldigades av chock och ilska.
Så länge det finns ärliga journalister i Mexiko kommer vi att hedra hans namn.
Låt oss lova det vi måste lova,
låt oss riskera det vi måste riskera,
för att vara värdiga kollegor till den 28-åriga unge mannen
som föregick med gott exempel.
Så fort nåt viktigt hände skrev andra krönikörer redan nästa dag
om det och gav sina analyser.
Sen läste man Privat Nätverk. Då handlade det om nåt annat.
Dagarna gick och Manuel skrev om andra saker.
Tills det plötsligt dök upp.
"Bomber från högern."
El Universal. Andra februari 1978.
Tekniken som användes för att aptera en bomb
i den kubanska ambassadörens bil är till 100% nordamerikansk.
Inget är improviserat. Inget lämnas åt slumpen.
Det är ingen lek.
Bomber är ett meddelande.
De innebär inte alltid samma sak, och de skickas aldrig av en enda person.
I Guadalajara finns en av de äldsta och mest våldsamma fascistorganisationerna
med flest medlemmar.
Tecos är människor från extremhögern, vissa av dem med tyskt påbrå.
De kommer från en nästan helt pro-nazistisk bakgrund.
FASCISTER?
Vår fascism har inget ansikte. Den är en naturlig företeelse.
Som en solnedgång eller ett dammoln.
Manuel hade publicerat några otrevliga artiklar om universitetet i Guadalajara.
De stod ju extremt långt till höger. De var farliga, mordiska…
Högkvarteret finns på universitetet i Guadalajara.
De kontrollerar majoriteten av elever och professorer. Symbolen är en uggla.
Ugglan vaktar och lurar i mörkret.
Det var 1967 eller 1966, tror jag. Då började övervakningen av Manuel Buendía.
KRIMINALPOLISEN
Jag beordrades att övervaka honom.
-Vem beordrade dig? -Tecos ledare.
Jag var där när de utfärdade ordern om att döda honom när möjlighet gavs.
Han irriterade dem.
USA-AGENTEN SOM KASTADE GRANATEN VAR INTE ENSAM
Han var en observatör med en skarp blick
vad gällde publicerad information.
Han kunde hitta en artikel i en del av tidningen
om en vapenleverans som hade upptäckts vid gränsen.
Och några dagar senare hittade han plötsligt nåt annat
som verkade vara en del av samma pussel.
Och det var så han fick ihop de flesta av sina artiklar.
Manuel Buendía skrev ofta om vissa personer. Gerhard Mertins var en av dem.
En av de största internationella vapensmugglarna,
en före detta SS-medlem, har kontor i Mexiko.
Han säger själv att han bedriver sina centralamerikanska operationer härifrån
för att bekämpa kommunismen.
Han var en av deras leverantörer och hade nära relationer med militären.
DE KOMMER ATT SÄTTA DIT BUENDÍAS TYSK
MERTINS, HUVUDMISSTÄNKT
På 80-talet var Mexiko spionagets centrum.
Alla var där. Sovjet, Östtyskland, Kuba.
Få se…
Idag ska jag… I eftermiddag…
Ja?
Jag ska träffa en grupp nicaraguaner för att prata.
Sen ska jag på middag.
Det innebär…
Det måste bli runt 18:30.
Ja? Så du är upptagen runt…
-Fem. -Vid fem?
Ja, och senare, 20:30.
Det var en spionagehärva som Mexiko inte deltog i.
Skamligt nog deltog Mexiko på ett sätt.
Det var genom att avlyssna alla telefoner som fanns på listor de fått av CIA.
Vi gjorde skitjobbet åt CIA.
-Var bor du? -Nápoles Street, nummer 48.
-Nápoles… -Fyrtioåtta.
-Ja.
-Vilken våning? -Andra.
-Andra våningen. -Mellan Londres och Liverpool Street.
Inspelningsapparaturen var avstängd,
men så fort nån lyfte luren startade bandspelaren och spelade in.
När man la på stannade bandspelaren.
Sen hade man väldigt duktigt folk som skrev maskin
och som skrev ut samtalen.
Lawrence Sternfield, 52 år gammal, är CIA:s nuvarande chef i Mexiko.
Hans hemliga identitet är som attaché i en grupp med diplomatiska tjänstemän
som den amerikanska regeringen officiellt bekräftade var här 1977.
Allt som kan avslöja en CIA-agents identitet
gör att de är sårbara, var de än är.
De anser sig inte bara själva vara i fara,
utan de anser också att USA:s säkerhet är i fara.
Att en mexikansk journalist
känner till identiteterna på CIA-medarbetare och agenter i Mexiko
var inte bara en journalistisk seger.
Det betydde att Manuel Buendía hade goda kontakter.
Stewart Burton är 52 år gammal och en misslyckad religiös predikant.
Han är den nuvarande chefen för CIA i Mexiko.
Hans kontor ligger på Río de la Plata Street, nummer 48.
Och om du vill fråga honom nåt om CIA,
kan du ringa honom på 633-59-80.
Dr Phillip Aler, James Anderson,
Robert Bruce, Gilbert Carey, William Carson, Harry Chandler…
Varje land och regering har sina egna spioner.
De har sin egen underrättelsetjänst för att samla in information.
Men att samla in information är en sak, spionage är nåt annat.
Och subversiva handlingar är ännu värre.
"Smutsjobbet", som amerikanerna säger.
"Smutsjobbet."
CIA mördade folk här.
När artikeln publicerats och vi träffades för att prata
var vi rädda att nåt skulle hända honom.
Vi visste ju vad CIA gjorde i Latinamerika och runt om i hela världen.
De planterar en bomb,
eller så krockar man med bilen och allt ser ut som en olycka.
Manuel var modig som vågade publicera allt.
Jag visste om Tecos. Jag visste om Mertins vapenaffärer.
Jag kände till flera av hans fiender. Möjliga misstänkta i Buendía-fallet.
Så de visste aldrig…
Jag anser att det nästan var det perfekta brottet.
När går journalister som skriver om såna saker över gränsen
och riskerar livhanken?
Det handlar om detaljerna. Den som publicerade detaljerad information…
…var Manuel Buendía.
Jag tror att vedergällning och risker är en del av jobbet.
Som jag har sagt många gånger förut: "Man får ta det bra med det dåliga."
En special om den ringformade solförmörkelsen
den 30 maj 1984, klockan 09:00.
En produktion från det autonoma nationella universitetet på Mexikos radio.
En specialutgåva om den ringformade solförmörkelsen.
FÖRMÖRKELSE SYNS KORTVARIGT
I morse inträffade den ringformade solförmörkelsen över Mexiko.
Forskare från hela landet samlades exakt 47 sekunder över 09:29
när förmörkelsen var som störst.
Han dödades i eftermiddags, med fem skott i ryggen,
varav ett rakt genom hjärtat.
Idag skriver Excélsior att Buendía alltid bar pistol.
Han brukade säga: "Ska de kunna döda mig får de komma bakifrån.
Kommer de framifrån tar jag några av dem med mig."
De ringde Zorrilla. "De dödade just Buendía."
De kontaktade mig på radion.
"F7-L1, hör av dig genast. Ta med motorcykelgänget till den här adressen.
Det har skett ett mord."
Och det var då jag sa: "Varför skickas vi på ett mord?
En order är en order. Kom."
Agenterna var snabbt på plats. Zorrilla kom senare,
men de kom snabbt dit och började prata med Juan Manuel Bautista.
-Vad heter du? -Juan Manuel Bautista.
-Jobbade du med Buendía? -Ja.
Jag var där inne.
Jag hörde Juan Manuel Bautista ge dem samma beskrivning.
"Han var lång, ungefär 180 cm. Mörk hy, tunn mustasch.
Han vara snaggad. Muskulös. En kille från kusten."
Säkerhetstjänsten tog dokument ur arkivet.
Jag vet inte hur många dokument de tog, men jag såg dem ta dem.
Luis Soto var väldigt upprörd och sa: "De tar dokumenten."
JOURNALIST MÖRDAD
Den federala polisen är som den är. Vi hade order, och vi var hårdare.
Vi har alltid fått mer respekt.
Vi samlade ihop alla bevis och talade med vittnena.
När mordet begicks tänkte jag direkt på säkerhetstjänsten.
BUENDÍAS MORD VAR INTE POLITISKT
Som polis ser man ofta passionsbrott.
Men ingen trodde att en älskarinna
skulle lyfta upp hans trenchcoat och skjuta honom i ryggen.
Så gör ett proffs.
ANDRA SKOTTET TREDJE OCH FJÄRDE SKOTTET
Inga fakta eller sättet som brottet utförts på stämde med ett passionsbrott.
Vi i facket satte gemensamt igång med att arrangera en demonstration dagen efter.
Den blev väldigt välbesökt.
Facket lät sin röst bli hörd.
MANUEL BUENDÍA-STIFTELSEN
Vi samlades vid inrikesministeriet
och bad att få prata med Manuel Bartlett.
Varför stänger ni grinden?
-Det är en myndighet. -Varför är det stängt?
Rättvisa!
Inrikesministern.
Manuel Bartlett…
Säg till honom att journalistfacket är här.
Inrikesministern.
"Ministern är inte här. Han är upptagen."
"Vi väntar."
Två sekunder senare, helt mirakulöst,
dök Manuel Bartlett upp för att träffa oss.
Vi sa att vi var arga
för att det inte fanns nåt resultat.
Och han sa: "Jag ska ta tag i det."
Mexikos framtid står på spel, och mexikanerna önskar det här.
Äkta demokrati!
Ärlighet och förtroende.
Manuel Bartlett Díaz är en imponerande politisk varelse.
Manuel Bartlett Díaz har haft alla ämbeten utom presidentämbetet.
Manuel Bartlett är en mexikanska politiker
som härstammar från det gamla PRI, där idén om staten var annorlunda än nu.
Och det definierar honom.
INRIKESMINISTER 1982-1988
UTBILDNINGSMINISTER 1988-1992
GUVERNÖR I PUEBLA 1993-1999
SENATOR/ARBETARPARTIET 2012-2018
De la Madrid verkade väldigt orolig för att kunna hålla landet i gång,
och Manuel Bartlett verkade oroad för hur han skulle göra för att bli president.
Hur fick Manuel Bartlett presidenten
att låta Zorrilla ta över utredningen?
Om myndigheterna hade fått bestämma hade utredningen blivit värdelös.
Rogelio Hernández spelade en viktig roll, utan att ens ha träffat Manuel Buendía.
För han var
en outtröttlig förespråkare för rättvisa.
Vi tittade först på Buendías vänner och fiender.
En person stack ut. Hans mycket gode vän, Zorrilla.
Zorrilla var Manuel Buendías kompis.
De åkte till och med och sköt ihop på en skjutbana.
Jag har inget illa att säga om Zorilla
innan han började på säkerhetstjänsten.
Han var den ambitiösa typen. Han saknade moral.
Han var olojal, oärlig, otrevlig och obehaglig.
Men det var allt.
Men när han började på säkerhetstjänsten blev han helt galen.
Han sa en gång till mig, och jag citerar:
"Jag ska göra Manuel Bartlett till president. Och sen, du vet…"
Säkerhetstjänsten spelade en viktig roll
genom att bryta mot lagen och lägga sig i en utredning.
Det fanns tecken
som indikerade att de var inblandade.
De hade ingen anledning att ta dokumenten ur arkivet.
Zorrilla berättade för mig privat:
"Bartlett beordrade oss att ta dokumenten."
Till och med på den tiden anklagade vissa journalister Bartlett direkt.
Han kände sig utpekad, och det satte igång nåt.
Jag tror att det var då de började undersöka Zorrilla.
Och allt som DFS gjorde började blottläggas.
Säkerhetstjänstens befälhavare var landets första knarkkungar.
Det fanns ingen åtskillnad mellan knark- langare, organiserad brottslighet
och säkerhetstjänsten.
En välkänd koppling är skyddet som Guadalajarakartellen fick.
Chefen var Miguel Ángel Félix Gallardo.
Ernesto Fonseca, även kallad Don Neto, och Rafael Caro Quintero var medlemmar.
Det var de kopplingarna som Manuel Buendía följde.
Vad togs från Buendías arkiv?
Allt han hade samlat ihop om knarkhandeln.
Det här är en intressant anekdot.
José Antonio Zorrilla sa detta till ministeriet:
"Tilldela oss inte en budget."
Varför? För att han hade ett rikstäckande korruptionsnät som drog in miljarder.
Manuel bjöd mig på lunch och sa allvarligt:
"Säkerhetstjänsten är involverad i knarkhandel."
"Manuel, som journalist kan du tro det, men det är en allvarlig anklagelse."
"Du vet inte, men du vet egentligen. Det gör du."
Det var min sista intervju med honom, tre eller fyra dagar innan de dödade honom.
Gjorde Buendía fel som litade på Zorrilla? Ja, det är min åsikt.
Han skulle aldrig varit vän med nån som han visste skyddade brottslingar.
Om han nu visste om det.
I flera månader, kanske till och med ett helt år,
har de gömt undan dokumenten om fallet.
Inget har gjorts. De har slarvat bort allt.
De slarvade bort hans kläder. Varför?
Hur är det möjligt att slarva bort allt i en så här viktig utredning?
Kommer min mans mördare att förbli ostraffad?
Jag såg hur allt utvecklades och tänkte: "Nåt stort är på gång här."
Sen dök Zorrilla upp på mitt kontor och sa:
"Jag kom för att säga farväl."
"Vart ska du?"
"Ministern har gett mig ett ämbete hemma, och sen blir jag guvernör."
Vid den tidpunkten pågick minst fyra utredningar av Buendía-fallet.
Tre officiella, en gjord av journalister. Och alla pekade på Zorrilla.
Trots att han förnekar det var det därför som Bartlett
fick bort honom från Hidalgo och sa åt honom att lämna landet.
Och Antonio Zorrilla Pérez åkte till Spanien.
BUENDÍA-UNDERSÖKNINGEN HJÄLP!
Vi ska inte avsluta pågående utredningar.
Speciellt inte den som gäller mordet på den kända journalisten Manuel Buendía
som skedde för fem år sen.
Vi ska öka våra ansträngningar.
Den här veckan kommer Mexico Citys statsåklagare
och den speciella åklagaren som utsetts i det här fallet
att presentera en översikt över utredningen för allmänheten.
Igår släpptes resultaten av utredningen om mordet på Manuel Buendía.
Det är därför vi pratar med herr Ignacio Morales Lechuga,
som är Mexico Citys statsåklagare.
När specialåklagarämbetet inledde sitt arbete
under ledning av Miguel Ángel García Domínguez
sammanställde de 298 hypoteser.
De var baserade på Manuel Buendías tidningsartiklar.
Ytterligare 24 hypoteser baserades på person- och familjerelationer.
Från dessa hypoteser samlades ledtrådar ihop
med hjälp av en metodik, ett system och en struktur
som utvecklats av specialåklagarämbetet.
Är det välbetänkt, eller ens möjligt att lösa fallet inom sexårsperioden?
Jag kan bara säga en sak… Förhoppningsvis.
Varför uttalar du dig nu?
För att jag inte hade formellt tillstånd att göra det tidigare.
Vad har du att säga angående mordet?
Vi ska ge information till utredningen.
Ställ frågorna på kontoret.
Var har du varit under de senaste fyra åren?
Jag har varit på många olika platser.
Var då?
TISDAG, 13 JUNI, 1989
Jag fick ett samtal som bekräftade var han var.
Jag hörde häftig skottlossning i bakgrunden.
Så jag sa: "Sluta skjuta."
"Men han skjuter mot oss." "Låt honom skjuta, men skjut inte ni."
Han var i sitt sovrum.
Jag gick upp för trappan, mot hans sovrum.
Jag tog trappan och jag såg att dörren stod öppen. Sen dök en pistolmynning upp.
Jag sa: "Zorrilla, jag är statsåklagaren. Skjut inte."
Jag skrek: "Jag är obeväpnad."
Han öppnade dörren och jag gick in. Han riktade pistolen mot mig.
Han hotade att döda mig hela tiden. Då ringde telefonen.
Jag ville svara men jag fick inte. Han svarade med pistolen i handen.
INTRÄNGD
Presidenten ringde mig och sa:
"Åk till stadshuset…
…för vi har fått ett stort problem."
Det var då jag fick veta att Ponce Rojas och Nacho Morales
ville ta in Zorrilla och att Zorrilla höll dem under vapenhot.
Till slut, efter tre timmar, tog han sin rock och hatt,
och vi gav oss iväg.
Vi märkte att han dolde en pistol bakom ryggen.
Jag sa: "Jag bjuder på middag."
Precis så sa jag. "Låt oss alla äta middag ihop."
Vi står utanför statsåklagaren kontor,
där herr Zorrilla Pérez förhörs idag.
Han påstås ha mördat Manuel Buendía.
Jag stod och väntade vid statsåklagarens kontor,
och då anlände Nacho Morales med Zorrilla.
När jag hälsade på Zorrilla
gav jag honom en kram och tog pistolen som han gömde bakom ryggen.
Jag sa: "Ursäkta mig, men jag är här, och jag tolererar inte sånt."
Jag såg faktiskt inte förhöret.
Nacho visade en film om en journalist…
En gammal film om en journalist som hette… En film.
Jag vet inte vad som händer i Mexiko.
Inget händer i Mexiko!
Jag kan inte tro att den här nyheten ska avsluta året.
En nyhet är som en kanin. Den hoppar fram när man minst anar det.
Den måste fångas i hoppet.
Han beställde till och med middag.
Med alla där kändes det som en familjeträff.
Jag sa till Nacho: "Jag ska förhöra Zorrilla.
Så lyder mina order." Jag förhörde honom i två eller tre timmar.
Han sa: "Du kan döda mig.
Jag gjorde det inte. Jag vet vem det var, men jag säger inget.
Men jag tar på mig skulden för det."
Och det gjorde han.
De häktade Zorrilla, men de rörde inte hans pengar eller hans rancher,
eller nånting han ägde.
Vad fick han i utbyte för att överlämna sig själv och hålla tyst?
Zorrilla talade aldrig om fallet.
ZORRILLA ÅKER DIT
ZORRILLA GRIPEN ANKLAGELSER PÅ HÖG
ZORRILLA KOMMER INTE UNDAN SKYLDIG
Då började jag jobba inom film.
-I vilka roller? -Skurken i dramat, boven.
Säg till dina svin… Det finns inte pengar nog i hela världen för att köpa mig.
Jag fortsätter att skriva om dig tills jag dör.
Idag har vi besök av dr Dela Balza, den ryktbara kriminologen.
Jag gjorde alltid actionfilmer.
Jag var alltid skurk eller snut.
Vi kom till en studio där det fanns en nyhetsreporter,
och vi sköt alla, till och med de som skötte belysningen.
Jag dödade många i filmerna.
Sen spelade jag en lönnmördare. Jag var duktig, för jag dödade många.
Jag var på ett hotell, med en tjej.
Då ringde min mamma och sa: "Vad har du gjort, Juan Rafael?"
Jag blev rädd. "Jag har inte gjort nåt. Varför undrar du?"
"De kom hem till dig och bröt upp din ytterdörr.
De slog din hund medvetslös.
De stal allt du har.
De har order att döda dig.
Och de kommer att säga att du erkände att du dödade Buendía innan du dog.
Så var försiktig, min son."
Då blev jag rädd. Jag sa: "Mamma, skaffa mig en advokat och ansök om skydd."
Jag har varit snut. Jag visste vad som pågick.
Jag stack, och bara lekte med polisen. De var korkade.
"Var är mitt skydd?"
När hon sa att hon hade fixat det återvände jag direkt.
Jag lämnade mina vapen.
Jag var väl beväpnad, så om de ville döda mig skulle de också dö.
Jag överlämnade mig själv, obeväpnad.
Sen såg jag att de hade krypskyttar,
andra med vapen, och en hel svärm med poliser.
De tryckte upp mig mot bilen. "Hur är läget? Lugn nu."
Jag har varit snut. Jag visste att jag hade rent samvete.
Jag gav mig. De satte mig i patrullbilen.
Statsåklagarmyndigheten kommer idag
att ställa Juan Rafael Moro Ávila inför rätta i domstol 34.
Åtalet är medhjälp till mord.
De hotade min familj.
De höll kvar min familj och använde dem för att pressa mig.
Därför gick jag med på presskonferensen. Jag komprometterade inte mig själv.
Jag komprometterade ingen.
Dagen då de dödade journalisten
var dåvarande chefen för den speciella motorcykelbrigaden, Juan Moro Ávila,
inne på säkerhetstjänstens kontor.
Han informerades den eftermiddagen
att en speciell operation som hette "nyheter" skulle äga rum.
En specialoperation som hette "nyheter"? Allt han säger är lögn.
Den jäveln läser upp hela mitt uttalande!
Då sa jag: "Okej. Jag hjälpte mördaren." Men jag visste inte vem han var.
"Vi säger att Chocorrol åkte med dig.
Du trodde han var en DFS-agent, så ni började undersöka allt.
Efter ett tag så säger vi att han dödade honom, och så tar vi dig ur knipan."
De försökte lägga skulden på Chocorrol.
Det var bara politik. De hade fast mig och min familj.
Vi satt i fällan. Jag sa: "Okej, om det är enda sättet."
De bad mig att rapportera till en viss adress, vilket jag gjorde.
Jag ombads att genomsöka området. Jag steg av motorcykeln för att få instruktioner.
Jag hoppade på igen och startade motor- cykeln för att genomsöka området själv.
Då hoppade Chocorrol på bakom mig.
Jag kände igen honom från kontoret.
Jag trodde att han också var en säkerhetsagent.
Vi åkte iväg. Han sa: "Kör åt höger, kör åt vänster."
Jag sa: "Vi söker nån som passar beskrivningen."
Jag insåg inte vad jag gjorde.
Jag medverkade i ett mord.
Statsåklagarens kontor
avslöjade detaljer om José Luis Ochoa Alonsos död, även bekant som "Chocorrol".
Igår sa Moro Ávila att Chocorrol var ansvarig för Manuel Buendías död.
Jag samarbetar och berättar allt.
Jag älskar journalister. Journalistik intresserar mig.
Jag behandlar alltid reportrar väl. Jag älskar er alla.
JAG ÄLSKAR ER SÅ MYCKET
TÄNK HUR DE SOM INTE ÄLSKAR OSS ÄR!
Ungefär 19:30 kom José Antonio Zorrilla Pérez till Mexico Citys norra fängelse.
Herr Zorrilla åkte i en vit bil,
som var en del av en konvoj bestående av 15 kriminalpolisfordon.
Han skrek ut sin oskuld inför journalisterna.
En av dem fick in sin bandspelare
i Zorilla Perez bil och lyckades få denna ljudinspelning.
Är du skyldig eller oskyldig, herr Zorrilla?
Oskyldig. Jag behöver pressens hjälp.
Tack.
Som ett resultat av utredningen och hans uppförande nyligen
anses José Antonio Zorrilla Pérez ligga bakom
mordet på Manuel Buendía Tellezgirón.
Han tros vara hjärnan bakom hela dådet.
ZORRILLA KOMMER INTE UNDAN
Enligt bevisen
var det Juan Rafael Moro Ávila som sköt Manuel Buendía.
MORO I FÄNGELSE OCH DE ANDRA?
ZORRILLA OCH MORO DÖDADE OTVIVELAKTIGT BUENDÍA
ZORRILLA GAV ORDERN
MORO SKÖT
FALLET BUENDÍA AVSLUTAT
Vi tyckte att utredningen om Manuel Buendía
var typisk vad gäller polisarbete.
Det var galna historier.
Sen har man motorcykelkillen,
som var president Ávila Camachos barnbarn.
Allt är överdramatiserat och leder inte fram till sanningen.
Vi antog att de skulle dölja det verkliga motivet.
Men vi kunde aldrig ana att vi stod på randen till nåt
som skulle uppsluka oss.
Det var kartellernas uppkomst.
En månad före mordet publicerades en rapport
skriven av biskopar från södra Stilla havet.
Där stod det att de såg
drogsmugglare som infiltrerade statliga institutioner.
Manuel Buendía tog upp det där och publicerade två artiklar om det.
NATIONELL SÄKERHET
"Nationell säkerhet."
Excélsior. Fjortonde maj, 1984. Av Manuel Buendía.
Narkotikahandeln har helt tydligt ökat i Mexiko sen 1982.
Och detta kan inte ske utan hjälp inifrån.
I den här smutsiga verksamheten sägs det finnas direkt eller indirekt medverkan
från statliga och federala tjänstemän på högsta nivå.
Baserat på vad biskoparna och även andra källor rapporterat
handlar det här om nationell säkerhet.
VEM DÖDADE MANUEL BUENDÍA?
ETT MEXIKANSKT MYSTERIUM AV MATTHEW ROTHSCHILD
"HAN SA 'FÖR ATT DÖDA MIG MÅSTE DE SKJUTA MIG I RYGGEN.'"
VEM DÖDADE MANUEL BUENDÍA
Det var en stor artikel som Unomásuno hade i söndagsbilagan.
Han trodde att det antingen var av folk som ville hindra
Manuel Buendía från att avslöja kontakter till knarklangarna, till kartellen.
RUSSELL BARTLEY HISTORIKER
Eller så var det CIA eller USA:s regering som försökte dölja…
…saker de var inblandade i, som knarkhandel, Contras och brott.
GUADALAJARA 5 MARS 1985
Kropparna hittades inplastade på en ranch på 160 km från Guadalajara,
nästan helt förmultnade.
Enrique Camarena undersökte narkotikahandeln i Mexiko
när han kidnappades nära USA:s konsulat i Guadalajara.
Han torterades och två dagar senare mördades han,
troligen av knarklangare, arga över hans inblandning.
De två män som USA:s regering tror beordrade mordet,
och som de gärna vill åtala, är knarkkungarna Rafael Caro Quintero
och Ernesto Fonseca.
De sitter redan i fängelse i Mexiko.
Plötsligt ringde min telefon.
De frågade om jag var Jesús Esquivel.
Jag sa: "Ja. Vem är det?" Han sa: "Jag heter Héctor Berrellez."
Jag var ansvarig utredare för mordet på Kiki Camarena.
Det han berättade skulle förändra historien.
NARKOTIKAPOLISEN
Historien för att dölja Kikis mord
och för att dölja CIA:s medverkan i Kikis mord…
HÉCTOR BERRELLEZ DEA
…var att säga att Kiki dödats av knarkkungarna
p.g.a. det största marijuanabeslaget som nånsin hade gjorts. Över 10 000 ton.
Det är bara påhitt.
Camarena deltog inte i Buffalo-räderna.
Berrellez berättade nåt för mig. När han tog över utredningen
var det första han gjorde att hämta Kikis grejor från kontoret i Guadalajara.
Det första han hittade var Kiki Camarenas kalender.
Buendías telefonnummer fanns där.
Héctor Berrellez och DEA berättade också om den kopplingen.
Och de hade tydligen träffats en gång.
Så då visste vi det.
Manuel Buendía hade besökts av Javier Vázquez, en reporter från Veracruz.
Reportern berättade för Manuel Buendía att han hade hittat en ranch
i Veracruz som DFS skyddade.
Ranchen tillhörde Rafael Caro Quintero.
Zorrilla Pérez sa till Manuel Buendía:
"Skriv inte om det. Låt det vara. Rör det inte. Det är hemligt."
Utredarna från USA kan bara hoppas på att de ansvariga grips och åtalas i Mexiko.
Först på min agenda var att hitta vittnen.
Och ironiskt nog identifierade de en amerikansk agent åt mig.
Han var en kille som…
Vad jag vet var han suparkompis med Guadalajara-gänget.
I november 1983 bor han till och med i Ernesto Fonsecas hus.
Han är gift, med ett eget hus, men han sköter den elektroniska kommunikationen.
Kartellens radiokommunikation där.
Vem visste nåt om Harrison? Han var väldigt komplicerad.
Han var djupt under täckmantel och skötte sig själv.
Han rapporterade ju till nån.
Många rapporter gick till mexikanska underrättelseagenter.
Han hade överordnade i DFS.
Och jag tänkte: "Det här är konstigt. En amerikan som arbetar för DFS?"
En tiger är ett kraftfullt djur som inte flyr från fara.
Den attackerar rakt på.
Den föredrar att agera i tysthet och den ser vad andra inte ser.
Så bör en DFS-agent vara.
Det var svårt att nå den här killen.
Till slut fick jag prata med honom på telefon.
Han sa: "Du vet inte vilka du har att göra med.
Du är ute på mycket djupt vatten. Du vet inte vart det här tar vägen.
Jag gömmer mig inte för dig, utan för mina egna. Jag jobbar åt CIA."
CENTRALA UNDERRÄTTELSETJÄNSTEN AMERIKAS FÖRENTA STATER
Men när han väl förstod att de skulle döda honom,
på ett eller annat sätt, så sa han: "Skit samma."
Det var då han lät oss spela in och fotografera och…
Det här är en intervju, ledd av Russell Bartley,
med Lawrence Victor Harrison, i hans bostad i Riverside, Kalifornien.
Torsdagen 18 juni, 2009.
Du och jag diskuterade det.
Men den som fick skulden för det var Manuel Buendía, han som publicerade det.
Var han fann listorna vet jag inte. Från Zorrilla, påstod han.
Sen sa Zorrilla lite senare:
"Jag fick ta hand om honom för han kom på nåt.
Jag kan inte säga vad det är, men det är väldigt viktigt."
Det handlade inte om att få äran för det. Alla visste redan om det.
Det hade inte med Mertins att göra. Det var nåt annat.
Varför dödade de Buendía?
Buendía? För att han visste om landningsbanorna.
Det var vad de var sura på. Det var hela grejen. Det var problemet.
Nu ser du en del av det som pågår.
Du vet inte om det grundläggande, men du börjar närma dig.
Du åkte ju runt och pratade med folk.
Men även om du inte får ihop det så måste du förstå att vi styr allt.
Det har vi gjort länge nu…
Det jag berättar för dig är faktiskt saker jag själv såg.
Han var här och sa: "Nu ska du få höra.
Vi har en hemlig operation på gång. Vi smugglar vapen
till Central- och Sydamerika, många till Contras, genom Mexiko.
Och vi smugglar massor av kokain.
Vi finansierar Nicaraguakriget med kokain."
"Vilka vi?" Han sa: "Oliver North, Félix Rodríguez."
OLIVER NORTH NATIONELL SÄKERHETSRÅDGIVARE, USA
Félix Rodríguez är en mörk person…
…med några otroliga berättelser från Latinamerika som verkar som fiktion.
Det börjar med invasionen vid Grisbukten.
Och sen, mordet på Che Guevara i Bolivia.
De skickade honom till Mexiko
för att kongressen i USA gjorde undersökningar
om vapnen som Contras fick.
Kan man säga att Förenta staternas regering kontrollerade operationen?
Jag funderade inte på det. Jag ansåg att…
Överste North ville ju hjälpa nicaraguanska frihetskämpar.
När man förlorar sitt land
och nån kommer till ens hjälp, under såna omständigheter,
då vore det omoraliskt att inte gå honom till mötes eller hjälpa honom.
Du är en före detta CIA-agent, eller hur?
-Ja, sir. -Då så.
Kiki Camarena blev en måltavla
för att han fick vetskap om Veracruz-ranchen.
De fruktade att han visste om träningslägren
och att han visste att DFS och CIA var i maskopi med knarkligorna.
Lägger man ihop pusselbitarna så ser man det.
Vi dödade Buendía. Vi dödade Camarena. Vi, amerikanerna.
CIA anser ännu idag att de inte gjort nåt fel.
Kriget mot kommunismen är viktigare än kriget mot droger.
Jag är på DEA. Jag tycker att ni har fel. Jag tycker att ni förstör vårt land.
Ni förstör vår ungdom, och ni är knarklangare.
GEORGE BUSH CHEF FÖR CIA
Det behöver inte gälla säkerhet. Det kan vara regimmål eller mål ute i världen.
Politik.
Det vi alltid har undrat är: "Vem?"
Zorrilla hade inga personliga problem med Manuel.
Det kom från högre upp, från de högsta tjänstemännen.
När jag lämnade rätten sprang jag på en kille med blå ögon som sa:
"Moro, du dödade inte Buendía."
"Så klart inte."
"Jag vet vem det var! Det var inte du."
Han sa att han kände en kille.
Luis Sayas, som jobbade som torped.
Sayas sa att han hade en 38-kalibers pistol.
Enligt honom såg de Buendía ge sig av och sa: "Det där är Buendía."
Han gick över gatan och sköt honom framifrån och sprang iväg.
När de gav sig av kom en order om ett annat jobb.
De skulle råna en juvelbutik…
En juvelbutik i Acapulco där det fanns mycket guld.
När de kom dit blev Luis Sayas dödad. De sköt honom.
De pumpade honom full med bly och la honom i en omärkt grav.
Där ligger Buendías mördare.
EFTER ATT HA SUTTIT 18 ÅR I FÄNGELSE
SLÄPPTES JUAN RAFAEL MORO ÁVILA I FEBRUARI 2009.
-Goddag, herr Zorrilla. -Hur står det till?
Jag kommer för att träffa dig igen.
-Hoppas vi inte stör. -Nej, inte alls.
-Säkert? -Absolut.
Det gläder mig att höra.
Jag är oskyldig, och mina medarbetare också.
Myndigheterna måste se till att utreda saken.
Jag gick till brottsplatsen för att Luis Soto ringde mig.
Jag kom snabbt dit för det låg fem minuter från mitt kontor.
Jag skyndade mig dit för att träffa en vän som jag hörde hade blivit skjuten.
Jag gick för att hjälpa honom och se om jag kunde rädda hans liv.
Om det är ett brott gör jag gärna om det igen.
Jag är övertygad om att staten begick brottet.
Zorrilla är inte skyldig.
Må herr Morales Lechuga förlåta mig,
och även regeringen, och andra, men det var jag som förhörde honom.
Jag förhörde honom.
Och jag hävdar blygsamt att jag är bra på det.
EFTER 25 ÅR I FÄNGELSE
PLACERADES JOSE ANTONIO ZORRILLA PÉREZ I HUSARREST 2013.
När PRI kontrollerade Mexiko på 80-talet
var det viktigt att hålla tyst, och det är det fortfarande.
Innan han dör borde Zorrilla berätta sin version av historien.
Hoppas han gör det.
Historien tillhör ingen.
I den betydelsen borde de av oss som har levt så här länge
inte hålla våra "hemligheter" för oss själva.
Särskilt inte när de rör frågor som påverkar hela nationen.
Mexikos historia under 1900-talet handlar om den mexikanska statens sönderfall
och uppkomsten och befästandet av organiserad brottslighet.
Och i den historien måste vi inkludera människor som Manuel Buendía.
Som de stora journalisterna på 1800-talet återvände Manuel Buendía
till en liberal tradition som är mycket mer utvecklad i detta århundrade,
och han gjorde journalistiken till ett vapen.
Han var nog den första journalisten som dödades så här, om jag minns rätt.
På gatan.
Det var där det hände, när han lämnade sitt kontor.
Ett brott mot hela Mexiko. Det var inte ett brott bara mot en man.
Men idéerna, frihet och sanning kommer alltid att leva vidare,
oavsett om de mördar modiga män som Manuel Buendía eller inte.
Han fortsatte att skriva,
men de som hade makten var kvar i rampljuset.
Och att ta så stora risker när inget sker
är en besvikelse, och det är orättvist.
Och man frågar sig själv: "Vad var det bra för?"
"Guds vapenvila."
När ängen tar eld,
när en översvämning hotar,
eller nåt skrämmer djuren,
då delar djuren och skadedjuren skydd, utan strid.
Utan att slita varandra i stycken.
Bönderna kallar det "Guds vapenvila".
Låt oss ha vapenvila.
Om vi inte kan agera rationellt,
låt oss då styras av våra djuriska instinkter.
Vad betyder det här?
Hur meningsfulla är de andra sakerna som händer?
Jag upprepar, vi har behovet och materialet
för att undersöka en politisk händelse
som har flera lager, med olika nyanser och texturer,
och som nog belyses i ett bedrägligt sken.
Men förhoppningsvis finns det fortfarande tid kvar
att fortsätta prata med er, inför er.
Men för nu, tack för att ni har lyssnat på mig idag.
Undertexter: Mats Nilsson