Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ХТО КОНТРОЛЮЄ МИНУЛЕ, ТОЙ КОНТРОЛЮЄ МАЙБУТНЄ.
ХТО КОНТРОЛЮЄ ТЕПЕРІШНЄ, ТОЙ КОНТРОЛЮЄ МИНУЛЕ.
ДЖОРДЖ ОРВЕЛЛ, «1984»
ОРИГІНАЛЬНИЙ ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
ЦРУ В МЕКСИЦІ
НАЦІОНАЛЬНА БЕЗПЕКА
ПРИВАТНА МЕРЕЖА
Цей день настав.
Сьогодні останній день публікації «Приватної мережі».
Це своєрідне прощання
журналіста Мануеля Буендіа зі своїми читачами.
Я цілковито усвідомлюю, що дехто відверто цьому зрадіє,
а дехто горюватиме.
Та, зберігаючи свою суперечливість,
скажу, що жоден з них не буде правий.
Та сьогодні головне те,
що я маю прощальний подарунок для усіх моїх читачів без виключення.
Це закінчення історії, перша глава якої була опублікована тут
16 липня 1963.
Коли журналіст завершує професійну кар'єру,
то неминуче піддається бажанню поглибитись у спогади
і спитати себе:
«Що було найважливішим,
найбільш захопливим або самим значущим з опублікованого?»
ПРИВАТНА МЕРЕЖА МАНУЕЛЯ БУЕНДІА
Ми маємо бути обережними, щоб не стати наївними
та вразливими до пропаганди.
Пам'ятайте слова, сказані дуже давно:
«Першою жертвою війни є правда».
Я стверджую, що… Якщо хочете, то включіть мій вислів.
Історія не має власників. Вона нікому не належить.
Всі ми, хто висвітлює ці теми,
маємо зблизитись з тими, кого вивчають,
щоб зрозуміти їх точку зору і спосіб мислення.
А як же при цьому зберегти дистанцію та незалежність?
Я й досі цього не знаю.
Одного разу Мануель сказав мені:
«Я викривав торгівлю зброєю,
банду "Гвадалахара Текос",
і тиранів на кшталт Рубена Фігероа.
Але якщо я візьмусь за наркоторговців, то не лише ризикую усім,
а жертвую життям».
Одного дня я зрозумів: «Тут щось відбувається».
Йому чистили взуття перед рестораном «Белінгхаузен».
Я помітив його і окликнув ззаду.
Він аж підскочив.
Він був знервований і попросив так більше не лякати.
Мануель підійшов і сказав нам:
«Ви не повірите, над чим я зараз працюю».
«Це усе підірве».
Він зблід і сказав: «Віргиліо, вони мене вб'ють».
Я відповів: «Мануелю, що ти таке кажеш…?»
«Подивися, що відбувається навколо. Вони мене вб'ють».
Якби мене мали вбити…
і я мав промовити останні слова,
то сказав би, що передбачив це.
МЕХІКО СЕРЕДА, 30 ТРАВНЯ 1984
Сьогодні в Мехіко вбили журналіста Мануеля Буендіа.
Нападники втекли. Поліція розслідує.
МАНУЕЛЬ БУЕНДІА
Свідків було лише двоє:
Рожеліо Баррера, аудитор, який працює поряд із місцем злочину.
Другий свідок — колега Буендіа, Хуан Мануель Баутіста.
-Ви працювали із Буендіа? -Так.
-Чим займались? -Був його помічником.
Працював в архіві.
Близько 18:30
я працював в центрі,
коли зателефонував Хуан Мануель і розповів, що трапилось.
Ми прямували до стоянки.
Він йшов по машину, а я хотів дещо роздрукувати.
Він спитав, куди я прямую.
Я відповів. То були його останні слова.
Тоді я почув постріли.
Я обернувся і побачив його на землі.
-Скільки пострілів пролунало? -Стріляли чотири рази.
Скільки він ще прожив після поранень?
-Чи він помер миттєво? -Думаю, миттєво.
Я бачив двох людей, що тікали.
Вони повернули наліво на розі вулиці Ліверпуль.
Молодик намагався допомогти йому.
Вочевидь його асистент.
Він намагався переслідувати стрілків.
Я побачив одного, він хотів поцілити в мене,
але я відсторонився.
Він зіткнувся із кимось, коли тікав.
Я переслідував його, але втратив.
Я повернувся перевірити Буендіа та подзвонити.
Він був дуже засмучений і стурбований.
І одразу подзвонив мені.
Я сказав йому піднятися нагору і знайти номер однієї людини,
щоб я міг попросити його приїхати.
-Він був другом Буендіа. -Мені не давали таких повноважень.
Мені подзвонив Сорілья.
І спитав у своїй типовій манері:
«Вам відомо, що Буендіа вбили?»
Саме так і сказав.
«Ні, Антоніо, щойно від тебе почув». Хоча я вже знав.
Я приїхав дуже швидко,
автобус із людьми, який зупинили, досі був там.
Я знав Хуана Мануелу Баутіста та Луїса Сото.
Я почав опитувати людей.
Водій автобуса сказав,
що бачив двох людей.
А ще високого худорлявого чоловіка, який стріляв.
Я пробіг від вулиці Варсовія
до авеню Інсургентес.
Коли я побачив його на тротуарі в його тренчі…
Просто уявіть!
Я винен йому усім
за свій кар'єрний розвиток репортера.
Я був у п'яти кварталах, вечеряв у ресторані.
Коли дізналися, ми хутко покинуло все
і поспішили до місця події.
Репортери були вже на місці.
Ми зробили репортаж, бо ми агенція новин.
МАНУЕЛЯ БУЕНДІА ЗАСТРЕЛИЛИ ЧОТИРМА ПОСТРІЛАМИ В СПИНУ
МАНУЕЛЬ БУЕНДІА 1926–1984
ВБИВСТВО
ВБИТИЙ ДВОМА НЕВІДОМИМИ
Сьогодні зранку… Думаю, ще сьогодні. Не знаю, котра зараз година.
Я з ним говорила.
Він був спокійним і жартував як зазвичай.
Я чекала на нього вдома.
Але тепер сама мала по нього приїхати.
Це все, що я можу сказати.
МІГЕЛЬ ДЕ ЛА МАДРИД ПРЕЗИДЕНТ МЕКСИКИ, 1982–1988
Він був поряд із нею. Дуже близько.
Його співчуття були проявом лицемірства,
бо саме влада притісняла Мануеля.
Декого із тих, хто прийшов, Буендіа критикував.
І подекуди критика була нищівна.
Я сказав собі:
«Вони прийшли переконатися, що він помер».
Я засуджую те, що трапилось.
Насилля — це глухий кут.
ВБИЛИ ЖУРНАЛІСТА
ЖУРНАЛІСТИКА ОПЛАКУЄ
Я зустрів його 40 років тому на вулиці Букарелі.
Він був репортером кримінальної хроніки. Потім робив репортажі про президента.
Ми разом подорожували світом.
Багаторазово ділили одну машинку.
Це вплинуло на весь світ журналістики.
Було багато гніву
і багато страху серед журналістів.
Ми тоді сказали: «Стільки людей його читали.
Якщо вони спокійно вбили його, то що зроблять із нами?»
Дозвольте закінчити
та передати слово нашому ведучому Мануелю Буендіа,
лауреату Національної журналістської премії 1977 та 1978,
з програмою «Що сказано, те сказано».
Минулого четверга…
у своїй колонці, яку я опублікував
приблизно в 30-ти газетах…
Всі знають, що ЦРУ є агентством із шпіонажу та підривної діяльності.
Це інструмент північноамериканського імперіалізму,
який завжди з нами в наші тяжкі часи,
щоб зробити їх ще тяжчими. Тож…
Прочитайте мою колонку завтра.
Це була рубрика «Що сказано, те сказано».
Його читачі завжди питали один одного: «Ти вже читав нову колонку?»
Він не повторювався, не публікував вигадки.
Не брехав.
Це завжди надавало ваги його інформації.
НЕТЯМУЩИЙ
Він завжди виглядав суворо.
Більше був схожий на якогось охоронця.
Його скоріше можна було прийняти за працівника ФУБ.
Він завжди носив пістолет, або за поясом,
або, як він якось показав мені,
у товстій книзі,
де він був за обкладинкою.
Він рідко посміхався.
Не кидався в очі.
Він добре слідкував за своїм оточенням
і за усіма, хто був поряд, хоча так і не здавалось.
Коли вперше його побачив,
я спитав: «Хто цей похмурий чоловік?»
Пам'ятаю, він багато плював на політиків.
Він часто викривав корупцію.
Він добре знав поліцію зсередини, тому був добре освічений в цьому.
Він був веселим попри похмурий вигляд
та попри окуляри і вуса.
Він не виглядав товариським, але насправді був таким.
Чудовий співрозмовник.
Ми добре проводили час і в безглуздих розмовах.
Він задав мені жару з деяких питань.
Він був журналістом врешті-решт. І я дозволяв.
Ти не задоволений?
Задоволений, я ж казав.
Я дуже задоволений тим, як ти керував газетою останні три роки.
Мушу визнати, ти збільшив тираж на 80%,
сторінки про соціальне життя стали значущими,
а гуморески для дітей дуже смішні.
Та цього мало.
Визнай, газета вже не та, що раніше.
-Ти про що? -Про найпростіше.
Ми отримуємо інформацію із офіційних джерел.
Повідомлення ті ж, що й в інших виданнях.
Це не може тривати!
1958–1964
То був інший Мехіко, інший контекст.
Закрита система.
Ви мали б вміти фільтрувати інформацію,
щоб уникнути самоцензури.
Власне, в той час цензура не існувала,
проте була самоцензура.
Не було цензури, як в інших країнах,
де влада читала все перед публікацією.
Але зв'язок між пресою та владою був дуже сильним.
Там крутилися гроші.
Це було поєднання цензури
та стратегічного альянсу між газетами та урядом.
Це були часи тісного зв'язку преси із урядом.
Серед інструментів політичного впливу,
використаних урядом
для тиску на пресу в Мехіко був контроль за постачання паперу.
МІГЕЛЬ АЛЬДАНА ДИРЕКТОР ІНТЕРПОЛУ В МЕХІКО
АТ «ВІП» виробляло газетний папір.
Вони мали монополію на його виробництво.
Уряд використовував це як засіб маніпулювання
редакторами та журналістами друкованих медіа.
Вони продавали його газетам і журналам
за зниженими цінами по рахунках, які ніхто не вимагав оплачувати.
Тож преса акумулювала величезні рахунки.
Якщо вони переступали межу,
уряд міг вимагати погашення боргів,
таким чином їх контролювали.
Журналістика була цілковито в руках уряду.
Президент управляв журналістами
за допомогою грошей,
благодійності, будинків, машин, дозволів.
Дружні письменники та редактори
отримували так званий «чайот».
Конверти із грошима.
За інформацією моїх колег,
чайот — це фрукт
дуже солодкий всередині,
але він колеться, як доторкнешся.
Фінансово найуспішніші газети Мексики
завжди підтримували кандидатів від «ІРП».
З політичної точки зори найважливішою газетою була «Ексельсіор».
А «Ла Пренса» була відомим таблоїдом,
що краще продавалась.
До журналістики Буендіа відвідував семінарію,
дуже консервативну.
Врешті він її покинув, бо не хотів ставати священником,
і почав працювати у газеті «ПНД» —
«Ла Насьйон».
Він був католиком,
доволі консервативним,
але він був із тих, хто розвивається.
Його спосіб мислення
став прогресивним.
Коли він працював на «ПНД», якимось чином
з ним зв'язалася «Ла Пренса».
Його перша стаття бентежила, але я розповім про неї.
Перша історія Мануеля як редактора
була про свастику,
яку намалювали на деяких синагогах.
Це був основний сюжет.
ГІТЛЕР ВІДРОДИВСЯ!
Та газета фокусувалася здебільшого на злочинах.
Мануель придав газеті
радикальну трансформацію.
Він позбувся сенсаційності
і надав газеті фундаментальної інформативності,
із політикою на вістрі.
Він казав: «Ваші історії
аудиторія повинна читати
з глибоким задоволенням,
а не почуттям нудоти».
Багатьом з нас подобаються кримінальні історії.
Це мистецтво терпіння, мистецтво… полювання.
Мисливець користується багатьма засобами.
Один із них — пошук здобичі.
Інший — вибір позиції відносно здобичі.
Позиції нерухомої, як статуя.
Тварина підходить ближче.
А ви тримаєте палець на гачку.
І у вас лише одна спроба, щоб влучити.
В усіх нас живе такий собі поліцейський.
У нас є пропуск для преси.
В них є значки.
Деяким із репортерів кримінальної хроніки давали поліцейські жетони.
Задля чого?
На місці вбивства я міг з'явитись і представитись агентом.
Бо репортерів туди не пускали.
А як агент я міг збирати інформацію на місці.
Для того вони і потрібні.
Але ж ми не були копами.
Мехіко швидко розростається,
ніби намагаючись відійти від останніх 80 років стагнації.
Споруджуються високі будівлі, що придають місту сучасний вигляд.
Одна з таких будівель — Федеральне управління з безпеки.
В 40-х
в результаті «холодної війни»
в Мехіко створюється Федеральне управління з безпеки
та Управління з політичних і соціальних розслідувань.
Це випробування вимагає спритності.
Учасник перестрибує через вісім своїх товаришів
і завершує стрибок сальто,
що демонструє його спритність.
Мігель Алеман створив Федеральне управління з безпеки,
скопіювавши структуру ФБР,
бо Алеман був сфокусований на внутрішніх ворогах.
Це героїчна справа.
Це була найкраща служба для федеральних розслідувань.
Управління навіть вважали однією з найкращих поліцейських служб світу.
Командир відвів мене в сторону і сказав: «Я дам тобі окрему групу.
Хочу, щоб їх натренували як мотоциклістів,
бо мені потрібна пересувна група тренованих оперативників,
які можуть дістатися будь-куди».
Я сказав, що це буде складно.
Це був тяжкий указ, тому я сказав: «Давайте спробуємо дещо інше.
Я поговорю зі своїми друзями.
Вони мотоциклісти.
Ми можемо найняти їх, щоб вони нам допомагали».
Так була сформована наша відома група.
Всі казали: «Джмелі летять». Так звучали наші мотоцикли.
Багато мотоциклів на повній швидкості.
Справжні байкери.
Ви зрозуміли?
Тренуйтесь, і одного дня зможете боротися, як ці чоловіки.
Цікава історія. В США агентів ФБР називали «G-men».
А федеральні агенти з безпеки називали себе «Giménez»,
щоб бути схожими на своїх ідолів із США.
Вони були професіоналами у зборі інформації.
Але не аналітиками.
Федеральне управління з безпеки займалося усім,
чим займалося розвідувальне бюро, щоб знати все про всіх.
Включаючи і журналістів.
Ми мали мати інформацію. Ми знали, хто є хто.
То що сталося?
Про журналістів нам було відомо все.
1971
Я завжди думав, що існував нерозривний зв'язок
між пресою та суспільством.
Взаємодія преси та влади,
преси та революцій, перси та опозиції були очевидні.
Преса мала розвиватись.
Це був підхід Луїса Ечеверрії
з дня його президентських перегонів,
презентуючи себе неприродним чином.
Думаю, він був деспотом. Лихою людиною за природою.
Молоддю легко маніпулюють!
Ми будемо протистояти усім.
Бюрократам,
корпораціям,
нечестивим агенціям,
яких контролюють із-за кордону.
Альфонсо Мартінес Домінгес
був призначений в органи місцевого самоврядування
Ечеверрією.
Він призначив його мером Мехіко.
Тож Альфонсо шукав когось із журналістів
для прес служби.
Він думав, що Буендіа
міг займатися зв'язками із суспільством.
Був день «Різні Тіла Христового»,
а також день янгола Буендіа.
Усі репортери міста вирішили влаштувати для нього вечерю.
Аж раптом Буендіа сказав: «Я маю йти.
Схоже відбувається щось серйозне».
Свобода! Мехіко!
Ечеверрія був повний рішучості не дати студентам
знову протестувати на вулицях.
Вони не робили цього з 68-го року.
Мало хто пам'ятає, що Буендіа
опинився по іншу сторону «Різні Тіла Христового»,
але він не був підбурювачем, на відміну від офіційної версії.
ХТО ТАКІ АЛЬКОНЕС?
СКАРГА ВІД ФОТОГРАФІВ ТА РЕПОРТЕРІВ
Альконес були створені та треновані,
починаючи із керівництва,
в Японії.
Не знаю, кому прийшла блискуча ідея
використовувати їх проти протестувальників.
ХРОНОЛОГІЯ ПОДІЙ:
СЦЕНА ПОДІЙ ТАНКИ ДЛЯ ПРИДУШЕННЯ ЗАВОРУШЕНЬ
РЯДИ ПРОТЕСТУВАЛЬНИКІВ
РЯДИ ПОЛІЦІЇ
ОПОЗИЦІЙНІ ГРУПИ
МИ НЕ ДОЗВОЛИМО ПОРУШЕННЯ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ
НІХТО В УНІФОРМІ НЕ БРАВ УЧАСТЬ У ЗІТКНЕННЯХ
Буендіа мав перевірити цю інформацію.
Здебільшого з поваги до боса та через свою офіційну посаду.
Але це було аж надто схоже на стиль Ечеверрії,
коли він говорив одне, а робив інше.
ВІДПОВІДАЛЬНІ БУДУТЬ ПОКАРАНІ
Мануель Буендіа сказав мені:
«З того, що я бачу, це кінець.
Але президент
просить мого боса, Альфонсо, зробити демонстрацію на площі «Сокало»,
щоб підтримати його і згладити ситуацію із Альконес».
Людей було повно.
Площа була заповнена.
Ечеверрія тріумфував в Національному палаці.
Коли все закінчилось,
він промовив: «Альфонсо,
я дуже вдячний тобі за організацію демонстрації
і хочу попросити про послугу».
«Передай своїй дружині та дітям,
що надалі ти присвятиш себе їм,
бо ти вже допоміг мені усім, чим міг».
Так він його звільнив.
НІЩО НЕ ЗАВАДИТЬ ПРОГРЕСУ МЕКСИКИ
Слухайте,
журналістика безумовно є формою влади.
Це правда. Ми втілюємо владу через пресу.
Через вплив на суспільство.
В нас є влада.
Як і багато хто до мене, я питаю себе:
«Хто дав нам владу?
Чи взяли ми її силою?
Чи може це наш спадок?»
Переміна в Мануелі Буендіа після того, як він побув державним службовцем.
коли службовці…
Той час був повністю забутий. Він не вартий спогадів.
Це не мало значення, бо Мануель затвердився в своїй ролі
одного з найкритичніших журналістів мексиканської політичної системи.
«Забруднення та тиранія».
«Ексельсіор» 11 жовтня 1979, Мануель Буендіа.
Бухта Акапулько забруднена людськими рештками…
наче уряд Герреро забруднений тиранією.
Хімічний аналіз зразків води
із восьми різних місцин бухти Акапулько
показав наявність бактерії, що зазвичай присутня
в людських фекаліях.
Політичний аналіз показав, що шеф поліції
має зв'язки із запеклими злочинцями.
Через ці дві невеличкі статті
журналіста закидали образами,
провокаціями та погрозами.
1981
ПОДОРОЖ ДО МЕКСИКИ
ПРОГРАМА №1
Він розповів мені про тяжкі часи,
коли Рубен Фігероа погрожував його вбити.
Коли Мануель повертався додому,
вмикав дальнє світло фар
і повільно оглядав місцевість навколо,
роздивлявся, чи не ховається хтось поруч.
Він навчився відкривати двері лише лівою рукою,
праву тримаючи на кобурі.
Рубен Фігероа Фігероа був фігурою в брудній мексиканській політиці.
Він був одним із тих,
хто входить в історію
через дивовижні історії про себе,
а не через політичну діяльність.
Коли мене питають те, що мені не до вподоби,
тоді я…
Я стріляю прямо в око, не задівши вій.
І виразно пам'ятаю його звичку
проводити зібрання, давати накази і все інше
зі свого басейну в плавках.
Так, пане президенте?
Школа завалилася?
Троє загинули?
Діти… Дуже прикро.
А яка причина?
Стара будівля? Яке це місто?
Тенансінго, муніципалітет Тлалчапа.
Запишіть, будь ласка.
А ще він казав: «Хочу бути похованим…»
Щоб бюстгальтер закривав очі,
а жіночі трусики серце.
Та товста потвора?
Так він погрожував йому. Той губернатор був небезпечним.
Він його боявся.
Готовий до використання.
Він був кровожерливим.
Він вбив декількох журналістів
і більше людей в Герреро, ніж про це здогадуються.
Мануель Буендіа постійно про це писав.
Кажуть, що м'яких просто з'їдають.
Тому я краще буду твердим, ніж м'яким.
Якось я снідав із ним на прийомі.
Він хвалився мені:
«У нас майже не залишилось партизанів. Ми перетворили їх на рибаків.
І це чудово».
Я спитав, як їм вдалося.
«Ми ловимо їх і за допомогою наших армійських друзів
скидаємо їх в море з літака або гелікоптера.
А плавати вміють не всі». Ось як це відбувалось.
Інше його відоме висловлювання:
«В Герреро нема політичних в'язнів або зниклих без вісті.
Вони всі мертві».
Звісно, що Фігероа був дуже ображений
тим, що Мануель викривав корумпований уряд.
Оскільки він вже вбивав людей
в штаті Герреро,
погроза щодо Мануеля Буендіа з боку губернатора була реальна.
Погроза від пана Рубена має і позитивну сторону —
вона огортає мене наче броня,
захищає від аварій, наїздів в барі, і навіть зіпсованої їжі.
Гумор Мануеля був досить чорним.
Слід звернути увагу, як саме він формулював питання,
щоб бути якомога отруйнішим щодо адресата.
Ким стануть ці молодики?
Хто вони зараз?
Зараз вони психопати, а в майбутньому
стануть частиною колекції мексиканського кримінального музею.
1978–1984
Я відвідував його офіс декілька разів.
Він називав його МРА, Мексиканським розвідувальним управлінням,
на кшталт ЦРУ.
Я спитав його:
«Мануелю, звідки в тебе інформація?»
«Від моїх друзяк із Федерального управління з безпеки».
«З офісу президента?»
«Послухай, Хорхе,
вся інформація є в пресі.
Просто люди не вміють читати
Треба читати газети.
Треба читати спортивні розділи,
соціальні новини,
а також кримінальну хроніку».
Він робив вирізки
і складав їх у пакетики.
Архів починав розростатись.
З 20 файлів
він виріс до 4000 файлів.
Я сказав: «це дійсно так!
Він виявив речі,
які ми бачимо щодня, не розуміючи їх».
Це і є погляд справжнього журналіста.
Згідно загальних уявлень найстаріша професія — проституція.
Та я б посперечався, бо шпіонаж настільки ж старий.
Найпершою історичною згадкою про шпіонаж
та про роль шпигунів у суспільстві
датується 4000 роками до нашої ери.
Її можна знайти в «Книзі Ісуса», вірш 3, глава 2.
Ісус, син Навина, таємно відправив двох шпигунів з Шиттіма
і сказав: «Ідіть і дізнайтесь про Єрихон та його землі».
Вони пішли до дому блудниці на ім'я Рахав
і залишались там.
На цьому прикладі ми бачимо, як дві найстаріші професії
ладнають одна з іншою.
Шість тисяч років потому ситуація не дуже й змінилася.
На землю, будь ласка!
Концепт «холодної війни» в Європі
дістався вершин або отримав другу хвилю
в Центральній Америці.
Медіа Сполучених Штатів та Північної Америки
придумала або сфабрикувала ідею,
що Нікарагуа було останнім бар'єром на шляху комунізму
та впливу СРСР і Куби на континенті.
Дорогі співвітчизники,…
РОНАЛЬД РЕЙГАН ПРЕЗИДЕНТ США, 1980–1988
я прошу вашої уваги, щоб повідомити про рішення,
яке ви маєте прийняти.
Гадаю, мій конституційний обов'язок
чітко повідомити про них.
Ми не країна-агресор і не розпочинаємо воєн.
«Бандити-спільники». «Сонце Мехіко».
6 лютого 1978, Мануель Буендіа.
Саме газети США, а не СРСР,
нещодавно надали докази того,
що адміністрація Рейгана
має пряме відношення до атак проти Нікарагуа,
що може стати передвісником вторгнення.
Сандиністське правління — це режим комуністичного терору.
Вони хочуть силою захопити владу, встановити тоталітарний режим.
Тисячі борців
із сандиністами, котрі застосовували зброю,
називаються тепер «контрас».
Це борці за свободу.
Ми, американці, маємо пишатися тим,
що ми робимо в Центральній Америці.
Це не лише через наш стратегічний інтерес.
Це морально вірно,
що ми не бажаємо ніяких комуністичних колоній
тут, у Південній, Північній чи Центральній Америці.
Дякую, бережи вас Бог і на добраніч.
На самому початку збройного конфлікту в Сальвадорі
Начо Родрігес Терразас
був першим іноземним журналістом, вбитим у Сальвадорі.
ІГНАСІО РОДРІГЕС МИ ПРОДОВЖИМО ТВОЮ РОБОТУ
Шокований я подзвонив того вечора Мануелю Буендіа.
Він порадив мені, що робити.
Ми організували потужну демонстрацію.
Ми говорили медіа, що всі ми будемо там,
коли прибуде тіло Начо Терраси.
Це була моя перша перевірка в реальних умовах.
І для інших теж.
Всіх мексиканських журналістів
потрясло вбивство нашого колеги Ігнасіо Родрігеса Терразаса.
Він помер, як сам і обрав би.
В бою.
Він помер на руках двох журналістів,
сповнених потрясінням і люттю.
Доки у Мексиці будуть чесні журналісти, ми будемо вшановувати його ім'я.
Пообіцяємо, що повинні,
будемо ризикувати, чим можемо,
щоб бути гідними колегами 28-восьмирічному чоловіку,
який подав нам приклад.
Якщо відбувалась важлива подія,
наступного дня оглядачі газет
писали про це і давали свій аналіз.
А у приватній мережі писали зовсім про інше.
Минали дні, а Мануель писав про інше.
Потім раптом з'явилось.
«Бомби від правих».
«Ель Універсал». 2 лютого 1978.
Метод, використаний для закладки бомби
в машині кубинського посла,
100% північноамериканський.
Ніяких імпровізацій. Ніяких випадковостей.
Це не гра.
Бомби є посланням.
Послання не завжди означають одне і те саме, і послані не однією людиною.
У Гвадалахарі є одна із найстаріших і найжорстокіших фашистських організацій
досить чисельна.
У «Текос», тих правих радикалів,
дехто має німецьке коріння.
Їхній фундамент майже про-нацистський.
ФАШИСТИ?
В нашого фашизму немає обличчя.
Він радше є проявом природи.
Як світанок чи пилова буря.
Мануель публікував критичні статті
проти Гвадалахарського Університету.
Бо вони були право-радикальною організацією.
Вони були небезпечні, криваві…
Їхня штаб-квартира в Гвадалахарському автономному університеті.
Вони контролюють більшість студентів та викладачів,
а їхній символ — сова,
бо вона спостерігає в темряві.
РАМОН ЛІРА ОФІЦЕР КАРНОГО РОЗШУКУ, 1971–1985
КАРНИЙ РОЗШУК
Мені наказали стежити за ним.
-Хто наказав? -Ватажки «Текос».
Я був там, коли дали наказ вбити його за першої нагоди.
Він їм докучав.
АМЕРИКАНСЬКИЙ АГЕНТ, ЯКИЙ КИНУВ ГРАНАТУ, ДІЯВ НЕ ОДИН
Це був оглядач, спостережливий
до опублікованої інформації.
Можливо, він знайшов в одній із секцій газети статтю
про партію зброї, яку виявили на кордоні.
А через кілька днів він раптом знайшов дещо,
що було частиною тієї ж загадки.
Таким чином, він збирав матеріал для більшості своїх статей.
У Мануеля Буендіа були постійні теми
і Герхард Мертінс був у полі його зору.
Один із основних міжнародних торговців зброї,
колишній нацист, член СС створив офіси в Мексиці.
За його словами, він керує звідси операціями проти комунізму
в Центральній Америці.
Він був одним з постачальників,
мав тісні зв'язки з військовими.
В РУКИ ЗАКОНУ ВІДДАЮТЬ НІМЦЯ МЕРТІНСА,
ПІДОЗРЮВАНОГО У СПРАВІ БУЕНДІА
У 80-ті Мехіко було всесвітньою столицею шпіонажу.
Всі були тут.
Радянський Союз, Західна Німеччина, Куба.
Так…
Сьогодні я… Сьогодні вдень…
Так.
Я зустрічаюся для бесіди з групою нікарагуанців.
Потім обідаю.
Значить…
Це ймовірно було о 18:30.
Так.
То ж ви були зайняті о…
-О п'ятій. -О п'ятій?
Так, і пізніше, о 20:30.
Це був розсадник шпіонажу, в якому Мексика не брала участі.
Ганебно, але Мексика в де чому все ж брала участь.
А саме в прослуховуванні телефонних розмов
за списком ЦРУ.
Ми робили брудну роботу для ЦРУ.
-Ваша адреса, сер? -Вулиця Неаполь, сорок вісім,
-Неаполь… -Сорок вісім.
-Так.
-Який поверх? -Другий.
-Між вулицями Лондон і Ліверпуль.
Вони використовували магнітофони,
які вмикались відразу і записували розмову,
як тільки брали слухавку.
А коли слухавку кидали, запис припинявся.
Потім професійні друкарки
розшифровували записи.
Лоренс Стернфілд, 52 роки,
очолює ЦРУ в Мексиці.
Його прикриттям була посада аташе
групи дипломатичних персон,
що США офіційно підтвердили в 1977.
Будь-що, що може розсекретити особистість агента ЦРУ,
ставить його в уразливе положення, де б він не був.
Це не лише загроза життю агента,
але й потенційна загроза безпеки США.
Коли мексиканський журналіст
знає особистість агентів і оперативників ЦРУ в Мексиці,
це не лише перемога журналіста,
але й розуміння серйозних зв'язків журналіста.
Стюарт Бартон, 52 роки,
невдалий релігійний проповідник,
є агентом ЦРУ в Мексиці.
Його офіс знаходиться на Ріо де ла Плата, 48.
Якщо хочете розпитати його про ЦРУ,
телефонуйте 633-59-80.
Д-р Филіп Алер, Джеймс Андерсон,
Роберт Брюс, Гілберт Карі, Вільям Карсон, Гаррі Чандлер…
Усі країни та уряди мають своїх шпигунів,
власну розвідку для збору інформації.
Але збір інформації — це одне, а шпіонаж — інше.
А підривна діяльність навіть гірше.
Американці називають її «брудною роботою».
«Брудна робота».
ЦРУ вбивала тут людей.
Коли стаття побачила світ і ми зустрілися для розмови,
то боялися, що з ним щось трапиться,
бо ми знали, на що здатне ЦРУ в Латинський Америці та по всьому світу.
Вони підривали,
або влаштовували аварії під виглядом нещасного випадку.
Мануель був хоробрий, бо відважився на таке.
Я знав про «Текос»,
я знав про торгівлю зброєю Мертінса,
знав про його ворогів, гіпотетичних підозрюваних
у справі Буендіа.
Вони не знали…
Думаю, це був ідеальний злочин.
Коли журналісти, що висвітлюють ці події, переходять межу
і ризикують усім?
Справа в нюансах.
Тим, хто публікував детальну інформацію…
був Мануель Буендіа.
Гадаю, помста та ризик — частина роботи.
Як я багато разів казав:
«Любиш їхати — люби й саночки возити».
Спеціальний випуск про сонячне затемнення
30 травня 1984, о 9:00.
Це випуск
Інституту радіо Національного автономного університету.
Спеціальний репортаж сонячного затемнення.
ЗАТЕМНЕННЯ ЗАФІКСОВАНЕ
Сьогодні вранці ми побачимо сонячне затемнення.
Науковці з усієї країни
зібралися разом рівно о 9:29 і 47 секунд,
коли затемнення було найпомітнішим.
Його вбили сьогодні чотирма пострілами в спину,
одна куля пройшла крізь серце.
За даними «Ексельсіор», Буендіа завжди носив із собою зброю
і казав: «Якщо мене захочуть вбити, стріляти прийдеться ззаду,
інакше я заберу нападників на той світ із собою».
Зателефонували Сорільї. «Буендіа вбили».
Мені повідомили по рації:
«F7-L1, відповідайте. Джмелі потрібні нам за цією адресою.
Сталося вбивство».
Я не знав, навіщо нам було виїжджати на вбивство.
Та накази не обговорюються.
Агенти приїхали швидко. Сорілья — трохи пізніше,
але всі приїхали хутко
і почали допит Хуана Мануеля Баутісти.
-Ваше ім'я? -Хуан Мануель Баутіста.
-Працювали з Буендіа? -Так.
Я був там.
Чув, як Хуан Мануель Баутіста давав їм той самий опис.
«Він був високий, десь 180 см.
Смаглявий, тонкі вуса.
Коротко підстрижений.
Сильний. Чоловік з узбережжя».
Федеральне управління з безпеки брали документи з архіву.
Я не знаю, скільки документів взяли, але я бачив, як вони брали.
Луїс Сото дуже засмутився і сказав: «Вони забирають документи».
ВБИТО ЖУРНАЛІСТА
Федерали є федерали.
Нам дали наказ і ми ще розлютились.
Федерали завжди були у шані.
Ми зібрали усі докази і опитали свідків.
Тож коли сталося вбивство,
я відразу подумав про Федеральне управління з безпеки.
ВБИВСТВО БУЕНДІА НЕ БУЛО ПОЛІТИЧНИМ
Вбивства у стані афекту часто зустрічаються в роботі поліції.
Але ніхто не вірив, щоб коханець
припідняв його тренч
і вистрелив йому в спину.
Так роблять лише професіонали.
ДРУГИЙ ПОСТРІЛ
ТРЕТІЙ І ЧЕТВЕРТИЙ
Не було ні фактів, ні типології злочину,
сумісних злочину в стані афекту.
В єдиному пориві ми приступили до дії,
щоб наступного дня провести демонстрацію,
яка була масовою.
Союз заявив про себе.
ФУНДАЦІЯ МАНУЕЛЯ БУЕНДІА
Ми провели мітинг перед Міністерством внутрішніх справ,
вимагаючи зустрічі с Мануелем Бартлеттом.
Чому ви замикаєте ворота?
-Це державна служба. -Не розумію, чому зачинили.
Справедливість!
Міністра внутрішніх справ.
Мануеля Бартлетта…
Передайте йому, що тут Спілка журналістів.
Міністра внутрішніх справ.
«Міністра немає. Він дуже зайнятий».
«Ми зачекаємо».
Через дві секунди якимось дивом
з'явився Мануель Бартлетт і зустрівся з нами.
Ми сказали, що нас розлючує
відсутність результатів.
І він пообіцяв: «Я долучуся до справи».
Майбутнє Мексики під загрозою
і мексиканці цього бажають.
Справжньої демократії.
Чесності та сумлінності.
Мануель Бартлетт Діас — виразна політична тварюка.
Мануель Бартлетт Діас був усім, але не президентом.
Мануель Бартлетт – типовий мексиканський політик
старої ІРП, погляди якої на державу
відрізнялися від теперішніх.
Саме це і визначає його суть.
МІНІСТР ВНУТРІШНІХ СПРАВ 1982–1988
МІНІСТР ОСВІТИ 1988–1992
ГУБЕРНАТОР ПУЕБЛА 1993–1999
СЕНАТОР/ПАРТІЯ ЛЕЙБОРИСТІВ
Де ла Мадрид переймався
щодо підтримання країни на плаву,
а Мануель Бартлетт переймався тим, щоб стати президентом.
Як Мануель Бартлетт переконав президента,
що Сорілья має очолити розслідування?
Якби його залишили місцевій владі, це б ні до чого не призвело.
ЖУРНАЛІСТИ СЛІДКУЮТЬ ЗА СПРАВЕДЛИВІСТЮ
жодного разу не зустрівшись із Буендіа.
Бо він був
невтомним захисником правосуддя.
РОХЕЛІО ЕРНАНДЕС ЖУРНАЛІСТ
Одна людина виділялася — його гарний друг Сорілья.
Сорілья був товаришем Мануеля Буендіа.
Вони навіть ходили стріляти в тир разом.
Про Сорілью не можна сказати нічого поганого
до його роботи в ФУБ.
Він був амбіційним, без моральних якостей,
невірний, безчесний, неприємний, тривожний,
на цьому й усе.
Але в Федеральному управлінні з безпеки він наче сказився.
Колись давно він мені казав:
«Я зроблю Мануеля президентом.
Сам знаєш, що потім…»
ФУБ зіграло важливу роль
в порушенні закону та перешкоджанні розслідуванню.
Є ознаки того,
що вони були замішані.
Не було ніякої причини забирати архів з паперами.
В приватній бесіді Сорілья мені сказав,
що це Бартлетт наказав забрати папери.
Навіть тоді деякі журналісти звинувачували Бартлетта напряму.
Його виокремили і це дало поштовх.
Тоді Сорілья і потрапив на радари.
І діяльність ФУБ почали викривати.
Люди з Федерального управління з безпеки були головними наркобаронами в країні.
Не було різниці між наркоторгівлею, організованою злочинністю
і ФУБ.
Відомий зв'язок —
прикриття, здійснюване Гвадалахарівським картелем.
Його очолював Мігель Анхель Фелікс Гальярдо,
а входили до нього Ернесто Фонсека, він же Дон Нето,
і Рафаель Каро Кінтеро.
Мануель Буендіа відстежував ці зв'язки.
Що забрали з архіву Буендіа?
Все, що він зібрав про наркоторгівлю.
Є цікавий анекдот.
Хосе Антоніо Сорілья говорить міністру:
«Не асигнуйте нам бюджет».
Чому? Тому що його національна мережа корупції
дає йому мільярди.
Мануель запросив мене на обід і твердо заявив:
«Федеральне управління з безпеки втягнуте в торгівлю наркотиками».
«Мануелю, як журналіст ти можеш так думати,
але це ж серйозне звинувачення».
«Сам не знаєш, наскільки серйозне».
Це було моє останнє інтерв'ю з ним,
за три чи чотири дні до його вбивства.
Буендіа помилився, що довіряв Сорілья?
Думаю, так.
Йому не можна було дружити з тим, хто захищає злочинців.
Це якщо він знав про це.
1985 1986
Місяцями чи десь рік
вони тримали справу під сукном.
Нічого не робили.
Все загубили.
Вони загубили його одяг. Чому?
Як можна все втратити в такому важливому розслідуванні?
Невже смерть мого чоловіка залишиться безкарною?
Я стежив за розвитком подій
і думав, щось значне має відбутися.
Потім Сорілья з'явився в моєму офісі і сказав:
«Зайшов попрощатися».
«Куди ти їдеш?»
«Міністр призначив мене уповноваженим додому,
а потім стану губернатором».
У той час велося якнайменше чотири розслідування у справі Буендіа.
Три офіційні та одне журналістське.
І всі вказували на Сорілью.
Хоча він це і заперечує, ось чому Барлетт
забрав його з Ідальго
і велів покинути країну.
І Антоніо Сорілья Перес поїхав до Іспанії.
РОЗСЛІДУВАННЯ БУЕНДІА ДОПОМОЖІТЬ!
1989
Ми не закриємо розслідування, що тривають.
Особливо у випадку
вбивства відомого журналіста Мануеля Буендіа,
яке сталося п'ять років тому.
Ми розширимо наші зусилля.
Цього тижня генеральний прокурор Мехіко
і спеціально призначений у цій справі прокурор
представлять громадськості огляд розслідування.
Вчора стали відомі
результати розслідування по вбивству Мануеля Буендіа.
Тому ми запросили до розмови пана Ігнасіо Моралеса Лечугу,
головного окружного прокурора Мехіко.
Коли до роботи долучили спецвідділ прокуратури
під керівництвом Мігеля Анхеля Гарсія Домінгеза,
вони висунули 298 гіпотез
на базі опублікованих статей Мануеля Буендіа,
та 24 на базі його особистих і сімейних відносин.
За цими гіпотезам були зібрані докази,
використовуючи методологію, системність та структуру,
розроблену спецвідділом прокуратури.
Чи можливо
розкрити цю справу до закінчення шестирічного терміну?
Скажу лише, що ми на це сподіваємось.
Чому ви вирішили зробити заяву зараз?
Бо до цього я не мав таких повноважень.
Що ви можете сказати щодо вбивства?
Ми тут, щоб надати слідству інформацію.
Всі питання до прокуратури.
Де ви були останні чотири роки?
Багато де.
Де саме?
ВІВТОРОК, 13 ЧЕРВНЯ 1989
Я отримав телефонний дзвінок з підтвердженням адреси.
Я ясно почув постріли в слухавці.
Тож я наказав припинити стріляти.
«Але ж це він почав стріляти». «Нехай, але не стріляйте у відповідь».
Він був у спальні.
Я піднявся нагору, у його спальню.
Як піднімався, то побачив, що двері відкриті
і визирнуло дуло пістолета.
Я сказав: «Сорілья, це Генеральний окружний прокурор.
Не стріляй.
Я без зброї».
Він відкрив двері, я ввійшов. Він націлив на мене пістолет.
Він продовжував погрожувати вбити мене.
Задзвонив телефон.
Я хотів відповісти. Він заборонив. І відповів на дзвінок сам.
ЗАГНАНИЙ У КУТ
Мені зателефонував президент і сказав:
«Йди до ратуші…
бо у нас там великі проблеми».
Так я дізнався, що Понсе Рохас і Начо Моралес
хотіли затримати Сорілью, а той влаштував стрілянину.
Нарешті через три години
він взяв плащ і капелюх
і ми поїхали.
Ми помітили, що в нього був пістолет.
Я сказав, що пригощу його вечерею.
Так і сказав: «Давай повечеряємо».
Ми поряд із офісом Генерального окружного прокурора,
куди сьогодні для допиту доставили Сорілью Переза,
якого підозрюють у вбивстві Мануеля Буендії.
Я приїхав і чекав в офісі Головного окружного прокурора,
а Начо Моралес привіз Сорілью.
Коли я привітався із Сорільєю,
я його обійняв і забрав пістолет, який він ховав за паском.
Я сказав: «Вибач, але поки я тут,
я такі речі не потерплю».
Це навіть і допитом не можна назвати.
Начо поставив фільм про журналіста…
Старий фільм про журналіста… Забув назву.
Не знаю, що відбувається в Мехіко.
Тут нічого не відбувається!
Не можу повірити в такі новини наприкінці року.
Новини, наче кролики.
Вистрибують там, де їх не чекаєш.
Їх треба ловити в повітрі.
Він навіть замовив вечерю.
Це навіть походило на сімейний вечір.
Я сказав, що сам його допитаю,
бо це я віддав наказ. Я допитував його дві чи три години.
Він сказав: «Хочеш, вбий мене.
Але то був не я.
Я знаю, хто вбив, але не скажу.
Але, Хав'єре, я візьму провину на себе».
І він взяв.
Вони затримали Сорілью,
СОРІЛЬЯ КРИМІНАЛЬНА ІМПЕРІЯ
чи іншу власність.
Але в обмін на що?
За те, що здався, і за те, що мовчав.
Сорілья ніколи не говорив про цю справу.
СОРІЛЬЯ ПРОГРАВ
СОРІЛЬЮ СХОПИЛИ ЗВИНУВАЧЕННЯ ЗРОСЛИ
У СОРІЛЬЇ НЕМАЄ ВИХОДУ ВИННИЙ
Тоді я почав роботу у фільмі.
-Яка була у вас роль? -Поганого хлопця, злочинця.
Скажи своїм покидькам,
що нема стільки грошей, щоб мене купити.
Буду розповідати про тебе, доки не помру.
До нас приєднується д-рДела Бальза, відомий криміналіст.
Я завжди грав у бойовиках.
Завжди був бандитом або копом.
Ми приїхали на студію, де був репортер новин,
і повбивали усіх,
навіть освітлювальників.
Я багато вбивав у фільмах.
Потім я грав найманця.
Досить справного, бо поклав купу людей.
Я був у готелі із дівчиною,
коли подзвонила мама і спитала: «Що ти скоїв, Хуане Рафаелю?»
Я злякався.
«Нічого. Що сталося?»
«Вони увірвалися у твій дім, вибили двері.
Побили до нестями твого пса.
Вкрали все, що було».
«У них є наказ вбити тебе.
Ще вони сказали, що ти зізнався у вбивстві Буендіа перед смертю.
Тож, будь обережним, синку».
Після цього я злякався.
І попросив знайти мені адвоката і захист.
Я був копом. Я знав, що відбувається.
Я втік та грав з поліцейськими.
Вони були тупі.
«Де мій захист?»
Коли вона сказала, що все є, я повернувся.
Я залишив зброю.
Я був озброєним, якщо хочуть вбити мене,
то вони теж помруть.
Я прийшов без зброї.
Тоді я побачив снайперів,
стрілків і море поліціантів.
Вони притисли мене до машини, Я був спокійний.
Я був копом. Моя совість була чиста.
Я здався. Мене посадили в поліцейську машину.
Генеральний окружний прокурор
винесе сьогодні звинувачення Хуану Рафаелю Моро Авіла
у співучасті у вбивстві.
Моїй родині погрожували.
Вони утримують мою родину, щоб тиснути на мене.
Тому я погодився на прес-конференцію. Але я не зізнавався ні в чому.
Я нікого не обмовляв теж.
У той день, коли вбили журналіста,
Хуан Моро Авіла, який тоді очолював Спеціальну мотобригаду,
був у офісі Федерального управління з безпеки,
коли йому повідомили, що вдень
відбудеться спеціальна операція під назвою «Новини».
Спецоперація «Новини»?
Все, що він говорить, брехня.
Цей покидьок читає мої свідчення!
Зрештою я сказав: «Якщо ви на мене тиснете, скажу,
що допомагав убивці. Але я не знаю його».
«Скажемо, що Чокоррол стрибнув на твій мотоцикл,
а ти подумав, що це був агент ФУБ і ви їдете на розслідування,
а потім, скажімо, він убив його,
тоді ми витягнемо тебе з халепи».
Вони хотіли звинуватити Чокоррола.
Це була політика. Мене з родиною загнали в кут.
Ми були у пастці. Тоді я сказав: «Якщо нема іншого виходу».
Мені сказали назвати адресу, що я і зробив.
Командир наказав прочесати район. Я сів на мотоцикл, щоб отримати інструкції.
Я сів на мотоцикл.
Я заводив мотор, щоб прочесати район,
коли Чокоррол стрибнув на заднє сидіння.
Я знав, що він із контори.
Я думав, що він агент Федеральної безпеки.
Ми поїхали і він наказував їхати направо чи наліво.
Я пропонував перевірити, чи ми вірно переслідуємо.
Я не розумів, що роблю.
Я співпрацював з убивцею.
Окружна генеральна прокуратура
оприлюднила деталі смерті Хосе Луїс Очоа Алонсо,
відомого як «Чокоррол».
Вчора Моро Авіла назвав Чокоррола
відповідальним у вбивстві Мануеля Буендіа.
Даю покази, сприяю слідству.
Я люблю журналістів. Маю нахил до журналістики,
завжди піклувався про репортерів.
Люблю вас усіх.
ДУЖЕ ВАС ЛЮБЛЮ!
УЯВІТЬ ТИХ, ХТО НАС НЕ ЛЮБИТЬ!
Приблизно о 19:30
Хосе Антоніл Сорілью Переса доставили у Північну в'язницю Мехіко.
Пана Сорілью везли у білому авто,
який був частиною конвою з 15 машин карного розшуку.
Він викрикнув, що невинний.
Одному журналісту вдалося просунути диктофон
в вікно машини, на якій привезли Переса.
Пане Перес, ви винні?
Я невинний. Прошу пресу про допомогу.
Дякую.
В результаті розслідування
та його нещодавньої поведінки,
Хосе Антоніо Сорілья Переса вважати відповідальним
за вбивство Мануеля Буендіа Телзгірона,
як організатора цього вбивства.
НІЯКОГО ПОРЯТУНКУ ДЛЯ СОРІЛЬЇ
Доказова база вказує на те,
що Хуан Рафаель Моро Авіла був одним із шести нападників.
МОРО У В'ЯЗНИЦІ А ІНШІ?
СОРІЛЬЯ ТА МОРО БЕЗЗАПЕРЕЧНО ВБИЛИ БУЕНДІА
СОРІЛЬЯ ВІДДАВ НАКАЗ
МОРО СТРІЛЯВ
СПРАВУ БУЕНДІА ЗАКРИТО
Розслідування справи Мануеля Буендіа
було типовою роботою поліції.
Вигадані історії,
хлопчина-байкер,
який був онуком президента Авіли Камачо.
Надмірна драматизація видає неправду.
Ми очікували, що вони приховають справжній мотив.
Та ми не гадали, що вони побудують цілий смітник історій,
який вивалять на всіх нас.
Це було народження картелів.
За місяць до вбивства
була опублікована замітка,
що єпископи з півдня країни
стали помічати,
як наркоторгівля заполоняє державні установи.
Мануель Буендіа підхопив історію та опублікував її.
НАЦІОНАЛЬНА БЕЗПЕКА
«Національна безпека»
«Ексельсіор». 14 травня 1984.
Мануель Буендіа.
В Мексиці почалося стрімке зростання наркоторгівлі,
починаючи з 1982.
Такого зросту не можна досягти без внутрішньої підтримки.
Кажуть, в цьому брудному бізнесі
завжди є пряма чи непряма співучасть
з боку державних чи федеральних службовців.
З того, що повідомили єпископи, а також інші джерела,
це справа національної безпеки.
«ПРОГРЕСІВ», КВІТЕНЬ 1985 ХТО ВБИВ МАНУЕЛЯ БУЕНДІА?
МЕКСИКАНСЬКА ТАЄМНИЦЯ МЕТЬЮ РОТШИЛЬД
«ЯКЩО ХОЧУТЬ ВБИТИ, ХАЙ СТРІЛЯЮТЬ У СПИНУ»
ХТО ВБИВ МАНУЕЛЯ БУЕНДІА
Таку статтю випустив «Уномасуно» у неділю.
Припускалося, що Мунеля Буендіа вбили,
щоб він не викрив зв'язки наркоторговців і картелів.
РАССЕЛ БАРТЛІ ІСТОРИК
Або це зробило ЦРУ за вказівкою уряду США, щоб запобігти витоку…
витоку інформації про їхні дії
щодо торгівлі наркотиками та Контрас.
ГВАДАЛАХАРА 5.05.1985
Тіла, знайдені у пластикових пакетах у 160 кілометрах від Гвадалахари,
сильно розклалися.
Енріке Камарена розслідував наркоторгівлю в Мексиці,
доки його не викрали біля консульства США в Гвадалахарі.
Його катували, а через два дні вбили
наркоторговці, яким не подобалось втручання Камарени.
За інформацією уряду США, двома підозрюваними,
які б хотіли і могли вчинити вбивство, були боси Рафаель Каро Кінтеро
та Ернесто Фонсека.
Вони відбувають покарання у в'язниці.
Несподівано мені зателефонували.
Спитали, чи я Хесус Есківель.
Я спитав: «Хто телефонує?»
Він сказав: «Це Гектор Берреллез».
Я вів розслідування вбивства Кікі Камарени.
Те, що він мені сказав, усе змінює.
УПРАВЛІННЯ БОРОТЬБИ З НАРКОТИКАМИ
Історією про вбивство Кікі
та історією втручання ЦРУ у вбивство Кікі…
ГЕКТОР БЕРРЕЛЛЕЗ УБН
…прикривали правду про його вбивство наркоторговцями
через конфіскацію найбільшої в історії партії марихуани в 10000 тон.
Це повна фальшивка.
Камарена на брав участі у «Буфало рейдах».
Берреллез сказав мені,
що перше, що він зробив,
коли почав розслідування,
забрав речі Кікі з офісу УБН в Гвадалахарі.
І він одразу переглянув його щоденник.
В ньому був номер телефону Буендіа.
Гектор Берреллез та УБН підтвердили цей зв'язок.
І можливо вони навіть зустрічались.
Ми про це знали.
В той час Мануеля Буендію
відвідав Хав'єр Васкез, репортер з Веракрус.
Репортер повідомив Мануелю Буендіа, що він викрив ранчо
у Веракрус,
яке було під захистом ФУБ
і яке належало Рафаелю Каро Кінтеро.
Сорілья Перес сказав Мануелю Буендіа:
«Не пиши про це. Залиш цю тему.
Просто…
Не їдь туди, це велика таємниця».
Американські слідчі сподіваються,
що відповідальні будуть заарештовані та засуджені в Мексиці.
Тож спочатку я мав знайти свідків.
І за іронією, мені вказали на американського агента.
Наскільки мені відомо,
він був товаришем по чарці групи з Гвадалахари.
В листопаді 1983
він живе в будинку Ернесто Фонсеки, тільки уявіть собі.
Він одружений, має власний будинок, але наглядає
за приладами зв'язку,
електро- та радіо-, які картель там встановив.
Про нього мало було відомо. Він був непростою людиною.
Він був під глибоким прикриттям, але сам був собі паном.
ЗАНЕПАД НАЙМАНЦІВ
Звісно, він комусь докладав.
Але він і багато докладав мексиканській розвідці.
Над ним був наглядач в ФУБ і таке інше.
Мені здалося дивним,
що американець працює на ФУБ.
Тигр — сильний звір, який не тікає від небезпеки.
Він сам атакує.
Він надає перевагу тиші ті спостереженню за іншими.
Таким має бути агент ФУБ.
Дістатися до цього хлопця було дуже важко.
Але я додзвонився і поговорив із ним.
Він сказав: «Ти знаєш, з чим маєш справу.
Ти граєшся з вогнем.
Ти не розумієш, на що наражаєшся.
Я ховаюсь не від тебе, а від власного управління.
Я працюю на ЦРУ».
ЦЕНТРАЛЬНЕ РОЗВІДУВАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ СПОЛУЧЕНІ ШТАТИ АМЕРИКИ
Коли по нього прийшли і стало зрозуміло, що його вб'ють,
так чи інакше, він сказав: «І грець з ним».
Тоді він дозволив нам записувати і фотографувати, і…
Це інтерв'ю Рассела Бартлі
із Лоуренсом Віктором Гаррісоном,
записане в його маєтку в Ріверсайд, Каліфорнія,
в четвер, 18 червня 2009.
Ми з вами вже говорили про це.
Але… людина, яку звинувачують,
яка про це написала, це Мануель Буендіа.
Не знаю, де він взяв ті списки. Він казав, що від Сорільї.
Потім Сорілья казав,
що мав прибрати його, бо він дещо дізнався.
Дещо, про що не можна казати, але щось дуже важливе.
Це точно не були імена агентів. Про них вже було відомо.
І це не був Мертінс.
Це було щось інше.
Чому вбили Буендіа?
Тому що він зрозумів їхні плани.
Ось, що їх розлютило. В цьому уся справа. Це й було їхнім болем.
Зараз ви бачите частково, що відбувалось.
У вас нема доказів, але ви підбираєтесь близько.
І з розмов з людьми стаєте озброєними.
Навіть якщо не можете звести до купи,
все одно бачите, щось відбувається.
Але ми давно це ро…
Я кажу це, бо я сам бачив.
Коли він був, то сказав:
«Ми проводимо таємну операцію. Поставляємо зброю Контрас
в Центральну та Південну Америку через Мексику.
А також багато кокаїну.
Ми фінансуємо війну в Нікарагуа кокаїном».
Я спитав, хто саме. Він сказав: «Олівер Норт, Фелікс Родрігес».
ОЛІВЕР НОРТ, РАДНИК ПРЕЗИДЕНТА США З НАЦБЕЗПЕКИ
Фелікс Родрігес — темна особистість…
Про його причетність до різних справ ходять легенди у Латинській Америці.
Починаючи з «Операції у затоці Свиней».
І закінчуючи вбивством Че Гевари
в Болівії.
Його відправили до Мексики
через розслідування Конгресу США
щодо поставок зброї Контрас.
Чи вірним буде твердження, пане Родрігес, що ця операція
управлялась урядом Сполучених Штатів?
Я не думав про це.
Я гадав,
що полковник Норт був зацікавлений допомогти борцям за свободу Нікарагуа.
При втраті країни почуваєшся покинутим,
і якщо нікому тобі допомогти,
то за даних умов,
було аморально стояти осторонь
і не допомогти.
Ви колишній агент ЦРУ, хіба не так?
-Так, сер. -Зрозуміло.
Кікі Камарена став мішенню,
бо дізнався про ранчо Веракруз.
Боялися, що він знає про тренувальні табори
та змову ФУБ та ЦРУ із наркоторговцями.
Це очевидно, коли починаєш складати усі частини картини воєдино.
Ми вбили Буендіа. Ми вбили Камарену. Ми, американці.
ЦРУ не вважає, що зробило щось невірно.
Боротьба із комунізмом важливіша за наркоторгівлю.
З точки зору УБН, вони коять зло.
Вони знищують нашу країну.
Вони знищують молодь і діють, як наркоторговці.
ДЖОРДЖ БУШ ДИРЕКТОР ЦРУ
І це вже не питання безпеки.
Це питання цілей політичних режимів світу.
Ми завжди ставили собі питання: «Хто?»
Але Сорілья не мав особистих претензій до Мануеля.
Їх мали люди нагорі, державні керівники.
Коли я покинув залу суду, до мене промовив блакитноокий хлопець:
«Моро, ти не вбивав Буендіа».
«Звісно, що так».
«Я знаю, хто вбив. То був не ти».
Він сказав, що знав хлопця,
Луїса Сайаса, який був найманцем.
У Сайаса був пістолет 38-го калібру.
Він казав, що вони бачили, як Буендіа йшов,
пізнали його.
Він перейшов вулицю, вистрелив в нього спереду
і втік.
Після цього вони отримали ще одну роботу.
Пограбування ювелірного магазину…
Ювелірного магазину в Акапулько, де багато золота.
СПРАВЖНЬОГО КІЛЕРА МАНУЕЛЯ БУЕНДІА ПРИБРАЛИ
Його продірявили кулями і кинули у спільну могилу.
Там і лежить вбивця Буендіа.
ПІСЛЯ 18 РОКІВ У В'ЯЗНИЦІ
ХУАНА РАФАЕЛЯ МОРО АВІЛУ ЗВІЛЬНИЛИ У ЛЮТОМУ 2009.
-Вітаю, пане Сорілья. -Вітаю.
Я знову прийшов поговорити.
-Сподіваюсь, не надто вам допікаю. -Аж ніяк.
-Точно? -Абсолютно.
Радий це чути.
Я невинний, як і мої товариші.
Влада має розслідувати цю справу.
Я поїхав на місце злочину, бо мені зателефонував Луїс Сото.
Я швидко дістався,
бо мій офіс у п'яти хвилинах від того місця.
Я поспішав до друга,
якого підстрелили, як мені сказали.
Я спішив на допомогу, щоб врятувати життя.
Якщо це злочин, я б скоїв його знову.
Я впевнений, що це державний злочин.
Сорілья невинний.
Хай простить мене пан Моралес Лечуга,
а також уряд, та всі інші,
але я ж його допитав.
Я допитав його.
І, повірте мені, я на цьому знаюсь.
ПІСЛЯ 25 РОКІВ У В'ЯЗНИЦІ
ХОСЕ АНТОНІО СОРІЛЬЮ ПЕРЕСА ВІДПРАВИЛИ ПІД ДОМАШНІЙ АРЕШТ В 2013.
Коли «ІРП» контролювала Мексику у 80-х,
кодекс мовчання був дуже важливим та залишається і по нині.
До своєї смерті
Сорілья має розповісти свою версію.
Я на це сподіваюсь.
Історія не належить нікому.
Тому кожному з нас, кому пощастило вижити,
не має тримати свої «таємниці» при собі,
особливо коли ці справи стосуються цілої нації.
Історія Мексики 20-го сторіччя —
це історія підривання державного правління
та появи і консолідації організованої злочинності.
І ця історія повинна включати таких особистостей як Мануель Буендіа.
Мануель Буендіа, як і великі журналісті 19-го сторіччя,
повернув ліберальну традицію,
яка еволюціонувала,
і зробив журналістику зброєю.
Якщо я не помиляюсь,
він був першим журналістом, кого вбили таким способом.
На вулиці.
Його вбили на вулиці, коли він покинув офіс.
Це злочин проти усієї Мексики, а не однії людини.
Але ідеї, свобода та правда продовжують жити
незалежно від вбивства хоробрих людей, таких як Мануель Буендіа.
Він продовжував викривати беззаконня,
але влада ігнорувала все це.
І ризикувати життям задарма —
це невтішна несправедливість.
І випливає логічне питання: «Задля чого?»
«Перемир'я Боже».
Коли палають луги
або насувається повінь,
або щось лякає звірів,
усі тварини розділяють притулок
без бійок.
Не розриваючи один одного на шматки.
Фермери називають це «перемир'ям Божим».
Об'явімо перемир'я.
Якщо ми нездатні діяти раціонально,
давайте діяти інстинктивно, як звірі.
Що це значить?
Як зрозуміти смисл речей, що трапляються?
Повторюю, ми оцінюємо доволі складні
політичні події,
які є багатошаровими, багатими на текстури і відтінки,
до того ж, в оманливому світлі.
Сподіваюсь, в мене ще буде час
поговорити з вами і виступити перед вами.
А на разі дякую, за увагу.
Переклад субтитрів: Дмитро Гаращук